ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1207/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження апел. суду № 11-кп/818/2594 /21, Суддя-доповідач ОСОБА_2
№ 11-кп/818/2595 /21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2021 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 02.09.2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що фактичні обставин справи, дані про осіб обвинувачених, яким інкримінується особливо тяжкий злочин, те, що судовий розгляд не закінчено, з метою об`єктивного встановлення істини по справі та забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинувачених винними у вчиненні злочину, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів.

Не погодившись з ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2021 року, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду в частині продовження їй строків тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачена зазначає, що вона перебуває під вартою з 30.05.2020 року; прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України; посилання прокурора на те, що вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштована і не мешкає за місцем реєстрації, на думку апелянта, є неприпустимим та дискримінаційним.
Крім того, апелянт просить врахувати дані про її особу, а саме те, що вона самостійно виховує двох малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину, які на даний час перебувають з її матерію-пенсіонеркою; вона має ряд хронічних захворювань та за час перебування під вартою її стан здоров`я погіршився, а належного медичного лікування вона не отримує; має постійне місце мешкання та реєстрації; у розшуку не перебувала.

Обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо неї, звільнивши їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачена зазначає, що вона тривалий час перебуває під вартою; прокурором не доведено наявність ризиків щодо її переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків; посилання прокурора на те, що вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштована і не мешкає за місцем реєстрації, на думку апелянта, є неприпустимим та дискримінаційним.
Апелянт також вказує на те, що вона є одинокою матір`ю; виховує малолітню дитину, яка на даний час перебуває з її матір`ю, яка є пенсіонеркою та потребує допомоги; вона має ряд хронічних захворювань, за час перебування під вартою її стан здоров`я погіршився, але належної медичної допомоги не отримує; має постійне місце мешкання та реєстрації; у розшуку не перебувала.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимогст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки не допитані, обвинувачені ніде працюють та не мають офіційних джерел доходу, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні декількох епізодів особливо тяжких та тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, а саме у сфері обігу психотропних речовин, в великих розмірах та у складі організованої групи, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна і до 10 років відповідно, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені, які офіційно не працевлаштовані та офіційних джерел прибутку не має, можуть переховуватись від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинувачених про необхідність зміни їмзапобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Щодо апеляційних доводів про зміну запобіжного заходу з тієї підстави, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають постійне місце мешкання у м. Харкові, неповнолітніх дітей, які перебувають з їх бабусею пенсійного віку, а також відсутності даних про розшук обвинувачених, то вони заслуговують на увагу. Але ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.

Одночасно колегія суддів вважає необхідним зобов`язати суд першої інстанції порушити окремою ухвалою перед службою в справах дітей питання про необхідність їх влаштування.

Твердження апелянтів щодо неможливості обвинувачених перебувати під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки матеріали судового провадження не містять відповідних даних, а також вони не надані стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Відсутність висновку судово-медичних експертів щодо неможливості обвинувачених перебувати під вартою за станом здоров`я позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Фрунзенського районного суду м. Харкова на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України.
Зобов`язати Фрунзенськирй районний суд м. Харкова порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей про необхідність влаштування або встановлення опіки чи піклування щодо неповнолітніх дітей обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді