Справа № 442/2594/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1249/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
Згідно зі статтею 71 КК України частково приєднано невідбуту ОСОБА_6 міру покарання, визначену вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2020 року, у виді 1 року обмеження волі, з остаточним визначенням обвинуваченому покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців обмеження волі.
Вирішено питання з речовими доказами.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 11 квітня 2020 року орієнтовно о 12:15 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зайшов в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав суміш перців млинок ТМ «Приправка» в кількості 3 штуки, чим завдав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 308,97 грн.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2020 року змінити та визначити обвинуваченому покарання, яке є співрозмірним з його діянням та особою обвинуваченого, а саме: 1 рік 10 днів обмеження волі.
На підтримання доводів апеляційної скарги зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.
Зокрема, обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що дані кримінальні правопорушення вчиняв внаслідок тяжкого матеріального становища, оскільки є хворим ( у нього відкрита форма туберкульозу), а тому потрібні були кошти, однак судом ці свідчення не були взяті до уваги.
Вказує на те, що судом при призначенні покарання не враховано тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання як щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність претензій зі сторони потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав, виступ прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог наведеної норми, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи так і за результатами її судового розгляду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. Згідно зі статтею 71 КК України частково приєднано невідбуту ОСОБА_6 міру покарання, визначену вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2020 року, у виді 1 року обмеження волі, з остаточним визначенням обвинуваченому покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців обмеження волі.
Поряд з тим, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААБ №331542 обвинуваченому ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності, з призначенням чергової дати переогляду 21 травня 2021 року (а.с. 17).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, до нього не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання порушено вимоги ст. 414 КПК України, оскільки призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, який є раніше судимим, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом ІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України, та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання у виді арешту.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 (трьох) місяців арешту.

Згідно зі ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту ОСОБА_6 міру покарання, визначену вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2020 року у виді 1 року обмеження волі, остаточно визначивши ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4