Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/143/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Російська Федерація, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого та такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 11.06.2004 року вироком Соснівського районного суду м. Черкаси за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

- 26.12.2006 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців; постановою Апеляційного суду Черкаської області від 24.07.2007 року вирок Придніпровського РС м. Черкаси від 26.12.2006 року скасований.

- 15.12.2008 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20.10.2009 року вирок змінено, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців;

- 27.12.2012 року вироком Соснівського районного суду м. Черкаси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений 26.01.2016 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів у розмірі 1961 гривня 40 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні: відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно; незаконного придбання, зберігання наркотичного засобу, без мети збуту.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 повторно, 17 серпня 2020 року о 12 годині 20 хвилин помітив раніше не відому йому жінку, якою виявилася ОСОБА_9 , , яка рухалася в напрямку КПН «Перша Черкаська міська лікарня», підійшов до останньої та керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, вирвав з рук мобільний телефон «Samsung Galaxy F30», ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта № 8/827 від 31.08.2020 року станом на 17.08.2020 року могла становити 3 099,67 грн., шляхом ривка зірвав з шиї золотий ланцюжок вагою 11,02 гр., виготовлений із золота 585 проби, ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта № 8/829 від 31.08.2020 року за цінами Національного банку України на брухт дорогоцінних металів, станом на 17.08.2020 року становила 10 792,10 грн., з золотим кулоном вагою 2,5 гр., виготовленим із золота 585 проби, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта № 8/828 від 31.08.2020 року за цінами Національного банку України на брухт дорогоцінних металів, станом на 17.08.2020 року становила 2 452,75 грн., при цьому завдавши потерпілій близько п`яти ударів кулаком правої руки.

Після чого, із викраденим майном зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 16 344,52 грн.

Він же, 17 серпня 2020 року, у невстановлений період часу, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. М. Грушевського, за раптовим виниклим умислом на незаконне придбання наркотичної речовини, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно, незаконно, без мети збуту, придбав шляхом знахідки поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, який помістив собі до кишені штанів, та в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою подальшого особистого вживання, де зберігав до 17.08.2020.
У подальшому, ОСОБА_8 , 17 серпня 2020 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: вул. М. Грушевського, 97, м. Черкаси, затриманий уповноваженою службовою особою в порядку ст. 208 КПК України та під час особистого обшуку, у присутності двох понятих, самостійно видав працівникам поліції із пачки сигарет, яку зберігав в задній кишені штанів, поліетиленовий пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №2/1968 від 25.09.2020 містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Загальна маса наркотичного засобу метадону становить 0.045 грама,який останній придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_8 , а саме застосувавши положення ст. 69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом враховано лиш одну обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, - щире каяття, проте потерпілою подано заяву, де вона вказувала, що майнова та моральна шкода обвинуваченим їй відшкодована, претензій вона не має, просить не позбавляти волі обвинуваченого.

Тобто, судом не враховано як обставину, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Крім того, не враховано, що ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи, має ряд тяжких хронічних захворювань як туберкульоз легень 4 стадії, ВІЛ інфекція, вірусний гепатит С, на утриманні має малолітню доньку 2018 року народження, паралізовану матір похилого віку.

Судом залишено поза увагою мотив вчинення кримінального правопорушення: збіг тяжких сімейних обставин (необхідність утримувати хвору матір, співмешканку і малолітню дитину).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_8 і в його інтересах адвоката ОСОБА_7 ), думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно; незаконного придбання, зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 309 КК України правильною.
Колегія суддів не погоджується із твердженням захисту про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, шляхом застосування положень ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За диспозицією ст. 69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, обов`язковим є зазначення й мотивування, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Тож, враховано тяжкість вчиненого кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, умисне, корисливе, проти власності, особу обвинуваченого, який нейтрально характеризований, на обліках не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти власності, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, - мінімальне у межах санкції частини обвинувачення за суворіше кримінальне правопорушення, і на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим), визначив ОСОБА_8 остаточне покаранняу виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням у відповідних установах.

Призначене покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання .

З приводу доводів апеляційної скарги, слід зауважити, що, як свідчать матеріали кримінального провадження, а саме наявна у матеріалах довідка-характеристика ОСОБА_8 (аркуш провадження 72), останній протягом тривалого часу проживає разом зі своєю матір`ю, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, звільнився з місць позбавлення волі у 2016 році, у 2020 році притягнутий до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях.

Відомості про місце роботи або працевлаштування обвинуваченого у матеріалах кримінального провадження відсутні.

З огляду на наведене, об`єктивно сумнівним є факт можливого утримання особисто обвинуваченим своїх близьких, як матері похилого віку, співмешканки або дитини.

Ряд судимостей за вчинення умисних корисливих, в тому числі тяжких, кримінальних правопорушень, вчинення нового аналогічного кримінального правопорушення, свідчить про небажання ОСОБА_8 ставати на шлях виправлення , соціюватись у суспільстві, не маючи сталого доходу, прагнення до збагачення за рахунок чужого майна, схильність до протиправної та асоціальної поведінки; і у конкретному випадку наявність сім`ї у обвинуваченого не є стримуючим фактором для нього.

Завданий потерпілій збиток, дійсно, відшкодовано, проте вже на стадії судового провадження, до цього потерпілою заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні; дійсно, наявна й обставина, яка пом`якшує обвинуваченому покарання.

Проте, не встановлено таких обставин справи або даних про особу обвинуваченого, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Ряд хронічних захворювань у даному випадку не впливають на правильність та обґрунтованість ухваленого судом рішення та міри покарання.

Тож, колегія суддів не убачає підстав до застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення останньому більш м`якого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, ніж передбачено законом.

Крім того, як убачається із апеляційної скарги, захист просить застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарань сукупно за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Відтак, доводи апеляційної скарги адвоката обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав до зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить захист, і залишає вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4