Справа № 368/563/21
Провадження № 1-кс/368/54/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення клопотання

м. Кагарлик Київської області "01" липня 2021 р.

Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області - ОСОБА_1 , -

- розглянувши клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю, в межах кримінального провадження № 0000457 від 03.06.2021 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29.06.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю, в межах кримінального провадження № 0000457 від 03.06.2021 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, в прохальній частині якого слідчий клопоче слідчого суддю винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:
- зобов`язати КНП КОР " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", юридична адреса: АДРЕСА_1 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_1 ), (медична карта стаціонарного хворого №119831) та КНП " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", юридична адреса: АДРЕСА_2 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_2 ), (медична карта стаціонарного хворого №4362), надати: слідчим СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , тимчасовий доступ до речей та документів і надати можливість вилучити оригінали зазначених документів (здійснити їх виїмку), а саме: медичних карт стаціонарного хворого, рентгенівських, КТ, МРТ знімків ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з 03.06.2021 по 10.06.2021 року перебував на лікуванні у КНП КОР " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", юридична адреса: АДРЕСА_1 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_1 ) (медична карта стаціонарного хворого №119831) та з 14.06.2021 року по 16.06.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", юридична адреса: АДРЕСА_2 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_2 ), (медична карта стаціонарного хворого №4362).

- розглянути зазначене клопотання без представників КНП КОР " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", юридична адреса: АДРЕСА_1 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_1 ) та КНП " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", юридична адреса: АДРЕСА_2 , (код ЄРДПОУ НОМЕР_2 ), оскільки зазначена медична карта стаціонарного хворого має значення для швидкого, повного, всебічного та неупередженого розслідування, крім цього може існувати загроза вважати, що дані зазначені історії хвороби володільцем може бути умисно знищено, пошкоджено або спотворено.

- просить розглядати клопотання слідчим суддею у судовому засіданні без участі слідчого та прокурора у випадку їх неявки, врахувати підтримання ними вимог клопотання в повному обсязі, не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо запис, відео запис.

29.06.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 .

18.12.2020 року слідчим суддею на підставі ст.ст. 163, 164 КПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено кримінальне провадження до слухання на 08 год. 30 хв. 21.12.2020 року.

Розглянувши матеріали клопотання слідчого, вважаю, що клопотання слідчого підлягає поверненню слідчому, з огляду на наступне:
Перш за все, зазначаю, що подання такого клопотання слідчим за не підсудністю має ознаки порушення положення ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Формування, функціонування та розвиток правового порядку здійснюються на певних засадах, які являють собою систему взаємопов`язаних та взаємодіючих головних елементів правової основи регулювання суспільних відносин. Фундамент правового порядку становлять принципи, положення Конституції України, права і свободи людини та ін. Вони визначають виникнення його окремих елементів, поєднують їх в єдине ціле, забезпечують такі властивості правопорядку, як динамізм, стабільність та ін.
Заснований на закріплених в Розділі І Конституції України принципах правопорядок виступає могутнім антиподом анархії, хаосу, неорганізованості, невизначеності та нестабільності відносин між людьми. Він стримує можливі незаконні прояви з боку держави, її органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб стосовно громадян, а також однієї людини щодо іншої. Громадяни, інші суб`єкти права у разі примушення їх робити щось протиправне, звертаються за захистом до відповідних органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, можуть посилатись як на конкретні норми законодавства, так і на зазначені засади правопорядку.
Встановлені Конституцією України засади набувають певної якості в принципах, які виступають правовими імперативами дій суб`єктів права в усіх сферах державного і суспільного життя.
У першу чергу це стосується принципів законності, гуманності, справедливості, верховенства права, верховенства Конституції України, принципу поділу влади та ін. Додержання принципів відіграє важливу роль у зміцненні правопорядку.
На перше місце серед засад слід поставити принцип законності, який являє собою найбільш загальну, широку і категоричну вимогу правомірної поведінки (діяльності) суб`єктів суспільних відносин у сфері як законотворчості, так і правореалізації. Жодна юридично значуща дія в демократичній, правовій державі не може бути поза сферою дії принципу законності, виконання його вимог законотворчими органами держави забезпечує правовий характер законодавства правову основу правопорядку. Відносно правореалізації законність вимагає суворого додержання і виконання законів органами держави, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами та їх соціальними утвореннями.

Відповідно, в ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлюється відповідний спеціально-дозвільний тип правового регулювання, притаманний органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам. Фактично йдеться про принцип «заборонено все, крім дозволеного законом».
Встановлення щодо державних органів і органів місцевого самоврядування саме цього типу правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб. Він забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливе свавілля з боку держави та її органів.
Такий порядок є природним для будь-якої сучасної правової, демократичної держави. Як відомо, однією з найважливіших ознак правової держави є її пов`язаність правовим законом. Це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами, Конституцією України і законами пов`язані законодавча, виконавча і судова гілки влади.

Відповідно, ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплює вимогу пов`язаності держави законом, яка випливає з принципу законності. Тому цю конституційну норму можна розглядати як важливу правову гарантію забезпечення основних прав і свобод особистості.

Офіційно представляючи народ, органи держави та органи місцевого самоврядування мають набір владних повноважень для виконання покладених на них завдань. Для цього вони наділені правами та іншими засобами виражати і втілювати в життя інтереси та волю народу.

Владні повноваження надаються органам держави та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам для обов`язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить від його волі, то суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснювати надані йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.
Виходячи з вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи держави та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише у межах повноважень, визначених і встановлених у законодавчих актах.
Конституція спеціально наголошує на тому, що перелік повноважень, які повинні бути максимально точно та повно регламентовані, необхідно закріплювати в Конституції та законах. Ступінь конкретизації цих норм має бути максимальним. Це необхідно насамперед для того, щоб звести до мінімуму можливе свавілля державних органів при тлумаченні цих норм, створити перешкоди довільному, суб`єктивному розумінню і застосуванню повноважень. Розсуд посадових осіб повинен мати свої легальні межі.
Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах наданих їм повноважень. Обмеженість будь-якого повноваження - це його органічно іманентна властивість, оскільки абсолютно безмежних повноважень в умовах правової, демократичної держави існувати не може. Межі повноважень окреслюють їх зміст та обсяг. Такі межі обов`язково встановлюються Конституцією та законами України.
Отже, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Спосіб це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов`язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством.

Зглядаючись на вимоги ч. 2ст. 19 Конституції України, які в даному випадку для слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 , (який подав дане клопотання), та прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , (яка погодила дане клопотання слідчого), - є апріорі імперативними, в його їх в даному випадку вбачається порушення способу виконання своїх повноважень, а саме, - вбачається порушення слідчим та прокурором норм Конституції України, вимог КПК України, та положення Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про Національну поліцію України», - що є однією із підстав для повернення даного клопотання слідчому.
Що ж стосується норм КПК України, застосованихї при винесенні даної ухвали, то зазначаю наступне:
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів.

Порядок отримання доступу до речей і документів чітко регламентовано положеннями ст.ст. 159 166 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать відомості, які можуть становити лікарську таємницю

Відповідно, з огляду на клопотання слідчого, він просить надати тимчасовий доступ дор речей і документів, які містять лікарську таємницю, тобто, - охоронювану Законом таємницю.

Згідно ч. 6 ст. 163 КПК України доступ до речей і документів, що містять відомості, які містять охоронювану Законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному Законом.

Відповідно, ч. 6 ст. 163 КПК України у вищевказаній частині є відсильною до положень ст.ю 132 КПК України.

В даному випадку вважаю, що підставою для повернення клопотання слідчому є порушення слідчим підсудності звернення до належного суду (слідчого судді), з огляду на наступні норми права:
Згідно ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:

- до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;

- у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

В даному конктретному випадку, з огляду на зміст клопотання та обставини кримінального правопорушення, зазначені в клопотанні, обставин, які б передбачали зміну правил загальної підсудності, та які передбачені п. 2 ч. 2 ст. 132 КПК України, - немає.
Відповідно, положенням п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України чітко визначено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначено підсудність (розмежовано повноваження місцевих судів) щодо розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме, - клопотання про тичасовий доступ до речей і документів подається завжди і тільки до місцевого суду, в межах якого знаходиться орган досудового розслідування.
Проте, дійсно, слід зазаначити, що в діючому КПК України є юридична прогалина, яка полягає в тому, що нормами КПК України не визначено чітко алгоритм дій слідчого судді у випадку, якщо подане клопотання слідчого чи прокурора про забезпечення кримінального провадження, зокрема, як в даному випадку, - клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану Законом таємницю, - не підлягає розгляду слідчим суддею Кагарлицького районного суду, так як в межах територіальної юрисдикції Кагарлицького районного суду не знаходиться орган досудового розслідування, проте, вважаю, що у випадку недостатнього врегулювання, неврегулювання тих чи інших процесуальних моментів, слід застосовувати положення кримінального процесуального Закону, які вказані в Главі 1, - Кримінальне процесуальне законодавство України та сфера його дії».

Згідно ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним Законодавством України.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове слідство - форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування злочинів.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю ІНФОРМАЦІЯ_4 , уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Згідно ч. 1 ст. 4 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального провадження.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється х додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий судця, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Наголошую, що визначальною нормою в даному випадку є саме положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка надає слідчому судді, суду, здійснювати правозастосовчу діяльність у вирішенні питань, які не врегульовані або неоднозначно врегульовані діючим КПК України, проте, звісно ж, - з дотриманням вимог Конституції, діючого кримінального процесуального законодавства України, з урахуванням норм Європейського права.
Що ж до застосування норм Європейського права, то вважаю, що в даному випадку слід застосувати наступні норми кримінального процесуальеного законодавства України:
- так, згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

- згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Що ж стосується самих норм Європейського права, то в даному випадку вважаю, що доцільно застосувати наступне:
- Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним.

Підсумовуючи вищевикладене, зазначаю наступне:
- слід винести ухвалу про повернення слідчому клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювано Законом таємницю слідчому, так як таке клопотання не підлягає розгляду слідчим суддею Кагарлицького районного суду Київської області, в зв`язку з тим, що в межах територіальної юрисдикції Кагарлицького районного суду Київської області не існує органу досудового розслідування, який, в свою чергу є в наявності в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області, а тому слідчому з даним клопотанням слід звернутися до Обухівського районного суду Київської області;

- так як таке клопотання слідчого не підслідне даному суду на підставі правил підсудності, які чітко визначені в п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, при цьому, при винесенні ухвали про повернення клопотання слід застосовувати положення п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8, ч.ч. 1, 6 ст. 9 КПК України, які зазначені вище, адже, - у разі винесення слідчим суддею ухвали про відкриття провадження та винесення ухвали по результатам розгляду такого клопотання слідчого, слідчий суддя апріорі порушує положення ч. 3 ст. 26 КПК України, що, з огляду на вищевказані норми права, - є недопустимим, адже в разі винесення слідчим суддею процесуального рішення у виді ухвали, на підставі якої буде здобуто докази, такі докази гіпотетично в судовому засіданні можуть визнані недопустимими, так як при їх здобутті було порушено порядок їх набуття, - що, в свою чергу, - може затягнути процес розгляду кримінального провадження, що, в свою чергу, - буде порушенням права особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, - на справедливий суд впродовж розумного строку, - що також є неприпустимим.

Що ж до зміни підсудності, яку, на думку слідчого змінено на підставі Протоколу № 1 спільної наради ІНФОРМАЦІЯ_5 з керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_6 та головою ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22.04.2021, з приводу визначення територіальної підслідності на виконання вимог ч.2 ст.132 КПК України, узгодили та внесли зміни, крім цього відповідно до наказу ГУ НП в Київській області №773 від 21.05.2021 «Про визначення місць знаходження підрозділів органів досудового розслідування районних управлінь поліції Головного управління Національної поліції в Київській області», згідно п.1.3: Обухівське районне управління поліції ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_4 ), відділ поліції № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_5 ), відділення поліції № НОМЕР_4 ( АДРЕСА_6 ), відділення поліції № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_7 ), то до такої позиції слідчого, яку прокурор підтвердив, затвердивши таке клопотання, - відношуся критично, адже воно має вираз правового нигілізму, абсурду, та межує з юридичним маразмом.
Так, вважаю, що ніяким протоколом № 1 спільної наради ІНФОРМАЦІЯ_5 з керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_6 та головою ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22.04.2021, та ніяким наказом ГУ НП в Київській області №773 від 21.05.2021 «Про визначення місць знаходження підрозділів органів досудового розслідування районних управлінь поліції Головного управління Національної поліції в Київській області», - не може бути внесено зміни до КПК України, так як це прямо порушує положення ст. 3 КПК України.
Так, згідно ч. 3 ст. 1 КПК України зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Що ж до оскарження даної ухвали, то зазначаю наступне:
Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2021 р. у справі № 646/3986/19 вирішувалось питання оскарження ухвал слідчого судді про повернення клопотання у зв`язку з недотриманням правил підсудності та було вирішено, що постановления слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно, застосовуючи аналогію права, та положення ч. 6 ст. 9 КПК України зазначаю, що повернення слідчому клопотання з підстав недотримання при поданні такого клопотання вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, - правил підсудності, - не підлягає апеляційному оскарженню під час досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 1, ст. 2, п.п. 5, 6, 17, 18 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п.п. 1, 2 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 8, ч.ч. 1, 6 ст. 9, ст. 25, ч.ч. 1, 3 ст. 26, п. 5 ч. 2 ст. 131, п. 1 ч. 2 ст. 132, ст.ст. 159 166, ч. 2 ст. 369, 370 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю, в межах кримінального провадження № 0000457 від 03.06.2021 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, - повернути слідчому СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майору поліції ОСОБА_15 , - для звернення до належного суду.
Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1