Провадження № 1-кс/761/9829/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001412 від 09.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001412 від 09.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно грошові кошти: 265 купюр номіналом по 200 гривень, 3 купюри номіналом по 500 гривень,шість купюр номіналом по 20 гривень, одинадцять купюр номіналом по 10 гривень, дві купюри номіналом по 5 гривень, одну купюру номіналом 2 гривні, одну купюру номіналом 100 доларів США.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції ГУ НП у місті Києві проводиться досудове розслідування в зазначеному кримінальному провадженні.

Згідно змісту клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 09.04.2021, приблизно о 04:38 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з невстановленими особами, діючи групою осіб, попередньо підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме: балончики з фарбою, фарбу та лампочки із зеленкою, прибули до території Департаменту міського благоустрою КМДА, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи при цьому умисел на вчинення хуліганських дій, в реалізацію якого ОСОБА_5 , перебуваючи в громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, нехтуючи загальновизнаними правилами поведінки та етичними нормами, діючи групою осіб, підійшов до паркану території Департаменту міського благоустрою КМДА, за зазначеною вище адресою, діючи групою осіб, умисно здійснив написи на воротах та заборі та за допомогою лампочок із зеленкою облив територію Департаменту міського благоустрою КМДА, завдавши матеріальної шкоди на суму 51000 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В ході обшуку квартири АДРЕСА_2 виявлено та вилучено: грошові кошти, зазначені у клопотанні, які поміщені до сейф-пакету №ЕХР0218276, та інші зазначені у клопотанні речі, які в подальшому постановою слідчого від 10.042021 визнано речовими доказами.

Необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти прокурор зазначає те, що вказані речі можуть бути використані в якості відшкодування шкоди, завданої КП «Київблагоустрій», внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов), а саме завдано матеріальних збитків на суму 51 000 гривень.

26.04.2021 слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого за місцем проживання ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання та просив його задовольнити.

Представник власника майна проти клопотання заперечував, зазначив про його необґрунтованість, зокрема з тих підстав, що воно є тимчасово вилученим, а прокурором пропущено строк на звернення з таким клопотанням, крім того, обшук був невідкладним, без легалізації, вилучені кошти не є особистими коштами ОСОБА_5 , цивільний позов не пред`явлено до ОСОБА_5 , підстави для накладення арешту на майно відсутні.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора та адвоката, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, дійшла до висновку про залишення даного клопотання без задоволення з наступних підстав.

З клопотанням слідує, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції ГУ НП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001412 від 09.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, в ході розслідування якого 10.04.2021 проведено обшук за адресою місця проживання ОСОБА_5 та вилучено, серед іншого, грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої КП «Благоустрій», внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов), а також зазначає про визнання їх речовими доказами.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з тим вважаю, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 10 квітня 2021 року носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові належно не обґрунтовано її значення для даного кримінального провадження.

В судовому засіданні не було доведено причетності вилучених за місцем проживання ОСОБА_5 грошових коштів до кримінального провадження, яке здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, в тому числі, що вони є предметом вчинення зазначених кримінальних правопорушень.

Крім того, прокурором в наданих слідчому судді на розгляд матеріалах та безпосередньо в судовому засіданні не доведено наявності трьох обов`язкових складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання (ч.3 ст.132 КПК України).

Постановою слідчого про визнання речового доказу не надана його оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо зазначеної прокурором мети арешту майна: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя зазначає, що арешт майна з вказаних підстав можливий за клопотанням цивільний позивач, відповідно до частини першої статті 171 КПК України, а не за клопотанням прокурора.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому матеріали клопотання не містять належних доказів на виправдання втручання у право власності та його порушення.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний перевірити, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і ОСОБА_5 потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 100 КПК України у випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що вилучені грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, є тимчасово вилученим майном, згідно зазначених вище обставин.

При цьому, грошові кошти були вилучені 10.04.2021 під час обшуку, а з даним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 30.04.2020, а відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження та накладення арешту на грошові кошти, співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження з наданих матеріалів клопотання не вбачається, в зв`язку з чим слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001412 від 09.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1