КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року,

за участі: представника власника майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 .
Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для арешту вказаного у клопотанні прокурора нерухомого майна, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та накласти заборону відчуження на вищезгадане нерухоме майно.
Щодо строку апеляційного оскарження, то представник зазначає, що клопотання прокурора розглянуто за відсутності власника майна та його представника, а копію оскаржуваного рішення вона отримала 31 березня 2021 року.

Автор апеляційної скарги вважає ухвалу слідчого судді незаконною, у зв`язку з із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, зазначає про порушення прав ОСОБА_8 , зважаючи на те, що слідчим суддею не було належним чином повідомлено власника майна про час та місце розгляду клопотання прокурора та необґрунтовано необхідності розгляду за його відсутності.

Вважає, що прокурором не доведено відповідність вказаного майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, слідчим суддею не деталізовано, яке саме обмеження встановлене арештом заборона права відчуження, обмеження розпоряджатися або користуватися майном, в результаті чого, ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його заяви від 02 лютого 2021 року до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та повідомлено, що для вирішення питання про реєстрацію місця проживання, необхідно надати інформацію про тип арешту.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Солом`янську окружну прокуратуру міста Києва, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання прокурора розглянуто за відсутністю власника майна та його представника, а копію оскаржуваного рішення остання отримала 31 березня 2021 року (т. 1 а.с. 51), таким чином колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не пропущений.

Як убачається з матеріалів провадження, Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 15 січня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000458, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
До органу досудового розслідування надійшла заява про вчинення злочину від громадянина ОСОБА_9 щодо можливого шахрайського заволодіння в особливо великих розмірах невстановленими особами, шляхом підроблення документів, житлом громадян, які померли, зокрема, ОСОБА_10 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 померла приблизно 06 жовтня 2017 року, номер актового запису про смерть № 17720 від 14 листопада 2017 року, в подальшому її поховання здійснено за рахунок держави.
Згідно інформації КП КМР Київського міського бюро технічної інвентаризації квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про права на спадщину, посвідченого 01 квітня 2010 року.

Крім того, відповідно до листа Солом`янської районної в місті державної адміністрації та інформації з Реєстру територіальної громади міста Києва, за вказаною адресою з 03 січня 2018 року зареєстрована ОСОБА_11 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 25 листопада 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 , проведено державну реєстрацію права власності на підставі посвідченого ним договору дарування квартири АДРЕСА_2 на об`єкт нерухомого майна, а саме вказаної вище квартири, за ОСОБА_13 .

В подальшому, 28 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_14 проведено державну реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу, № 1033 за ОСОБА_6 .

Враховуючи, що власник квартири ОСОБА_10 померла приблизно 06 жовтня 2017 року, то вона не могла вчиняти нотаріальні дії та підписувати договір дарування 25 листопада 2017 року щодо згаданої квартири у приватного нотаріуса ОСОБА_12 .

13 березня 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно.

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 15 березня 2018 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.
Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000458 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали додані до нього, заслухавши пояснення останнього, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки воно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 від 12 березня 2018 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги представника. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи представника про порушення прав ОСОБА_6 , оскільки його не було повідомлено про розгляд клопотання прокурора є надуманими, зважаючи на те, що згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України слідчому судді надано можливість розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При цьому, з оскаржуваної ухвали не вбачається, що слідчим суддею позбавлено права користування нерухомим майном, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 , а тому, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 760/6611/18 Справа №11-сс/824/2639/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1