Справа № 344/9864/21
Провадження № 1-кс/344/3927/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, № 0000688, внесеного 24.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого покликався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що в 16 серпня 2016 року, у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 2631 КК України, останній поміщений до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», де утримується по даний час.

Перебуваючи тривалий проміжок часу в місці позбавлення волі ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» ОСОБА_5 , будучи заарештованим за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими в місцях позбавлення волі, правилам поведінки в місцях позбавлення волі, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості здобув повагу та авторитет серед засуджених, як особа в статусі суб`єкта злочинного впливу.

Згідно зі ст. 9 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року, засуджені зобов`язані, в тому числі:

- виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України;

- неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

- виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань;

- ввічливо ставитись до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також інших засуджених.

Проте ОСОБА_5 , нехтуючи передбаченими Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Кримінально-виконавчим кодексом України обов`язками ув`язнених/засуджених та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», неодноразово порушував режим утримання, за що піддавався заходам стягнення адміністрацією установи. Внаслідок даних порушень, в тому числі порушень розпорядку дня, зберігання заборонених предметів, порушень меж локалізації, невиконання законних вимог адміністрації установ виконання покарань, ОСОБА_5 також здобув повагу і авторитет серед засуджених.

В подальшому, ОСОБА_5 будучи ув`язненим в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» за адресою вул. Є. Коновальця, 70-а, в м. Івано-Франківськ, маючи попередньо здобутий серед засуджених осіб авторитет, як особи, яка веде «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, на початку 2020 року, під час проведення, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, злочинного зібрання (сходки), яке відбувалось в даній установі, представників, які здійснювали злочинний вплив, як на території даної установи, так і за її межами, в тому числі з використанням засобів мобільного зв`язку, було прийнято рішення про «призначення» ОСОБА_5 в статус особи, яка є кримінальним авторитетом, уповноваженим наглядати за дотриманням неписаних загальноприйнятих в злодійських колах законів поведінки, так званим «смотрящим» за ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12».

Після призначення «смотрящим» за ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», з метою встановлення та поширення свого злочинного впливу на засуджених, які відбували покарання в даній установі, ОСОБА_5 встановив загально-визначені на території виправної колонії правила поведінки серед засуджених та вимагав безумовного їх дотримання вказаними особами. При цьому, будь-який спротив дотриманню встановлених ОСОБА_5 правил поведінки негайно подавлявся як ним особисто, так і іншими наближеними до нього та визначеними ним засудженими шляхом застосування фізичного та психологічного насильства.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_5 в період часу з початку 2020 року по теперішній час, завдяки авторитету, іншим особистим якостям та можливостям, сприяв, спонукав, координував та здійснював інший вплив на злочинну діяльність, організовував та безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна та інших активів, спрямованих на забезпечення такої діяльності, тобто умисно встановив та поширив злочинний вплив в установі виконання покарань, а саме на території ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» за адресою вул. Є. Коновальця, 70-а , в м. Івано-Франківськ.

Крім того ОСОБА_5 будучи особою в статусі суб`єкта злочинного впливу - «смотрящим» за ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», діючи за попередньо змовою із ОСОБА_8 , який також є особою в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу - «смотрящого за чорним» вказаної установи, переслідуючи корисливий мотив, вирішили заволодіти всупереч волі потерпілого майном ОСОБА_9 .

Так, на початку листопада 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , користуючись авторитетом серед інших ув`язнених, погрожуючи застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_9 , який утримується вкамері № 30 ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», як самостійно так і шляхом надавання вказівок іншим ув`язненим, які перебували з ним в одній камері, пред`явили вимоги передати грошові кошти у сумі 350 євро неіснуючого боргу за здійснення ігор на території ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» та за не наповнення так званого «злодійського общака».

Приймаючи погрози як дійсні та реальні, потерпілий ОСОБА_9 під тиском ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та інших залучених ними осіб, 16.11.2020 звернувся до адміністрації ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» та був переведений до камери № 67, під вигаданими анкетними даними, проте ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ідентифікували його та продовжували погрожуючи застосуванням насильства щодо нього та вимагали все ж таки передати грошові кошти у сумі 350 євро.

Після цього 17.11.2021 ОСОБА_9 перебуваючи під постійним психологічними тиском зі сторони інших ув`язнених та переживаючи за своє життя та здоров`я, звернувся до адміністрації ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» та був переведений до камери № 66, у якій ув`язнені не контактують з іншими камерами та в якій не поширюється злочинний вплив ОСОБА_5 та ОСОБА_8

02 червня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Обґрунтованість підозр у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування, а саме:

- протоколами обшуку;

- протоколами огляду, речовими доказами;

- показаннями потерпілого та свідків;

- протоколами негласних слідчих (розшукових) дій.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України, який відповідності до ст. 12

КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років та 15 років відповідно.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Грузії, м. Кутаїсі, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , громадянин Грузії, на даний час перебуває в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12».

На даний час Долинським районним судом Івано-Франківської області з здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14

ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 2631 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 згідно ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого та за нього передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, таким чином підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі;

п.3 - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому в ході досудового розслідування стануть відомі їх анкетні та надані свідчення, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами негласних слідчих дій;

п.4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

п.5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, яке перебуває у провадженні Долинського районного суду знову вчинив нові злочини.

Враховуючи наявні ризики, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належне виконання обов`язків підозрюваним, шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на думку органу досудового розслідування, неможливо.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити та обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти клопотання заперечив, просив визначити ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Підозрюваний в судовому засіданні посилався на необгрунтованість оголошеної підозри, повний текст якої, у зв`язку з його попередньою відмовою щодо її отримання, було зачитано підозрюваному в судовому засіданні слідчим суддею та перекладачем (на грузинській мові).

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 02 червня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а саме: протоколами обшуку; протоколами огляду, речовими доказами; показаннями потерпілого та свідків; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_5 до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 згідно ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого та за нього передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, таким чином підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому в ході досудового розслідування стануть відомі їх анкетні та надані свідчення, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами негласних слідчих дій;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, яке перебуває у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області, знову підозрюється у вчиненні інших злочинів.

Відтак, враховуючи зазначене, а також, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором доведено існування зазначених у клопотанні ризиків.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 участь у кримінальному правопорушенні, наслідки даного правопорушення, його поведінку та ставлення до своїх процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні, щодо підозрюваного неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить прояв встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, не сприятиме його меті.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В рамках данного кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_5 оголошено підозру за ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочинів, які інкримінуються підозрюваному, наслідки злочину, вважаю за необхідне не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , існування ризиків, які можуть перешкодити встановленню істини в даному кримінальному провадженні, відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, м. Кутаїсі, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 02 серпня 2021 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1