Справа № 740/970/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/230/21
Категорія - перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін провадження

засудженої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою заява захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про перегляд вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2019 року та вироку Чернігівського апеляційного суду від 08 січня 2020 року, яким вона засуджена за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, за нововиявленими обставинами, залишена без задоволення.

Рішення суду обґрунтоване тим, що засудженою та її захисником не наведені обставини, які в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, є нововиявленими. Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, а тому посилання засудженої на те, що потерпіла у телефонній розмові зізналася, що її обмовила під впливом працівників поліції і це чули свідки, не можуть бути підставою для перегляду постановлених судових рішень. На час судового розгляду ОСОБА_6 були відомі усі ці обставини, з якими вона пов`язує неправильність її засудження і вони перевірялися судами усіх трьох інстанцій.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджена ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу місцевого суду, допитати у судовому засіданні ряд свідків, які, на її переконання, зможуть підтвердити викладені нею обставини того дня, коли був вчинений злочин, який вона не вчиняла, а потерпіла надала неправдиві свідчення.

Мотивує тим, що названі нею свідки зможуть підтвердити, що вона не могла вчинити інкримінований злочин, оскільки разом з ними перебували у неї вдома в якості запрошених гостей та зможуть підтвердити її алібі. Крім того, свідок ОСОБА_10 чула розмову між нею і потерпілою по телефону, в якій потерпіла зізнавалася у тому, що була змушена надати неправдиві свідчення під тиском працівників поліції.

Вказує на те, що документи на автомобіль потерпілої в її сумочку поклав без її відома ОСОБА_11 і вона винна тільки у тому, що вночі не зустрілася з потерпілою та не віддала їй документи.

Вважає, що допит вказаних нею та її захисником свідків, дані яких вона не могла повідомити раніше, нададуть суду можливість встановити всі обставини тієї ночі та той факт, що вона не причетна до даного злочину та відбуває покарання за те, чого не вчиняла.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, просили скасувати ухвалу суду та визнати вказані засудженою обставини нововиявленими, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженої залишити без задоволення.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2019 року ОСОБА_6 була засуджена за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна та із стягненням штрафу в сумі 680 гривень. На підставі ст. 75 КК України місцевий суд звільнив її від відбування покарання волі з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 заперечувала проти обвинувачення, вказуючи що не була на місці заволодіння транспортним засобом, оскільки у неї вдома були гості, смажили м`ясо та відпочивали. Матір потерпілої ОСОБА_12 була винна їй гроші, які обіцяла повернути та не повернула. ОСОБА_11 відлучався з дому за цигарками, а коли повернувся то приніс та поклав у її сумку техпаспорт на автомобіль потерпілої та повідомив, що відігнав його у гараж.

Суд першої інстанції допитавши свідків обвинувачення та захисту, в тому числі, які пояснювали, що були з обвинуваченою у неї вдома, віддав перевагу показанням потерпілої ОСОБА_13 та її матері ОСОБА_12 , які вказували на ОСОБА_6 та її співмешканця ОСОБА_11 , які 10.09.2018 близько 22 год., поблизу будинку по АДРЕСА_1 , незаконно заволоділи транспортним засобом. Потерпіла вказувала, що коли вона сиділа за кермом, ОСОБА_6 відкрила двері і вимагала передати їй ключі від авто, в той час як її співмешканець ОСОБА_14 стояв перед автомобілем та перешкоджав руху. Після цього у потерпілої забрали ключі, витягли техпаспорт на автомобіль і саме за наказом ОСОБА_6 . ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля потерпілої та поїхав, сховавши автомобіль у гаражі одного з автокооперативів міста Ніжина.

Вирок суду від 21.08.2019 ОСОБА_6 не оскаржувала.

За апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні 08 січня 2020 року Чернігівським апеляційним судом ОСОБА_6 було посилена покарання, замінене умовне засудження на реальне - за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

За касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_11 вирок апеляційного суду перевірявся судом касаційної інстанції, який Постановою від 13 травня 2020 року залишив касаційні скарги сторони захисту без задоволення, а вирок апеляційного суду - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку; визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, застосованого судом; інші обставини, які не були відомі суду під час судового розгляду при ухваленні судового рішення: виявлення живою особи, що вважалась убитою, виявлення факту неосудності особи в момент вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, виявлення інших не відомих учасників злочину, викриття обману, якщо засуджений видавав себе за іншу особу, якщо потерпілий помер, а особа засуджена за заподіяння тілесних ушкоджень.

Як видно з поданої захисником ОСОБА_9 заяви та змісту апеляційної скарги засудженої, в них не вказано жодних обставин, які б можна було вважати нововиявленими.

У заяві захисника ОСОБА_9 зазначено, що після набрання вироком законної сили, потерпіла ОСОБА_13 у телефонній розмові з ОСОБА_6 визнала той факт, що у судових засіданнях надавала неправдиві свідчення щодо причетності останньої до вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначає про існування свідків, які можуть підтвердити відсутність його підзахисної на місці вчинення злочину, про яких засуджена дізналась після набрання вироком законної сили. Під час розгляду справи до матеріалів не було долучено ряду документів, які були зібрані під час досудового слідства та залишились не дослідженими під час судового та апеляційного розглядів.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджена просить про допит свідків, про існування яких їй було беззаперечно відомо. Посилаючись на телефонну розмову з потерпілою, яка зізналась у тому, що надавала не правдиві свідчення під тиском працівників поліції, доказів про існування такої розмови не надала.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, окрім іншого зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Всі інші обставини та перебіг подій вечора 10 вересня 2018 року, які зазначені ОСОБА_6 в доповненнях до апеляційної скарги були відомі самій засудженій з початку досудового слідства та під час судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим вони не можуть вважатися нововиявленими.

Отже, коли не було встановлено нововиявлених обставин, а сторона захисту домагається перегляду прийнятого судового рішення виключно з тих підстав, що ОСОБА_6 призначена міра покарання у вигляді позбавлення волі, без застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, а також заради відстоювання своєї точки зору щодо надання нової оцінки вже існуючим та перевіреним у судовому засіданні доказам, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення апеляційної скарги та заяви про перегляд судових рішень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424, 459 - 467 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року, про відмову у задоволенні заяви про перегляд вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 серпня 2019 року та вироку Чернігівського апеляційного суду від 08 січня 2020 року, за нововиявленими обставинами, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженої, яка перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18