У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001032

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 квітня 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою відмовити. У разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що ухвала про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 є незаконною і необґрунтованою внаслідок відсутності обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення правопорушення такого ступеню тяжкості, що виправдовувало б такий ступінь втручання у права та свободи особи.

Зазначає, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві. Але, як вважає апелянт, станом на день розгляду клопотання немає жодного доказу, що свідчив би про те, що обвинувачений причетний до вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Щодо ризику переховуватись від суду, захисник зазначає, що ОСОБА_9 не має наміру переховуватись. Вважає, що відсутність постійного місця проживання, не може слугувати єдиною підставою для підтвердження вказаного ризику. Доказів того, що ОСОБА_9 був у розшуку або намагався ухилитись від слідства та суду, не надано.

Щодо ризику вчинити інші злочини, захисник вказує, що ніяких інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 немає, він не є підозрюваним або обвинуваченим по інших справах, а тому, на думку апелянта, такий ризик не існує.

Щодо ризику впливати на свідків, захисник зазначив, що будь-яких доказів цього ризику не надано.

Просить врахувати, що лише тяжкість вчиненого злочину, не може вказувати на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на чому наголошував прокурор в суді.

На думку захисника, відсутні підстави для продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, а достатнім заходом для забезпечення виконання ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків, є запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про яке 27.03.2020 внесено до ЄРДР за №0001032.

23.02.2021 прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що судовий розгляд триває. Просив врахувати особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання та офіційного джерела доходу та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: можливість переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. За такого, прокурор вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі, та з метою його уникнення, обвинувачений може переховуватися від суду; вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено існування ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину, характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , зокрема те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що встановленим ризикам неможливо запобігти при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Також суд врахував особу обвинуваченого, вік якого та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про яке 27.03.2020 внесено до ЄРДР за №0001032.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2020 обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та ухвалою того ж суду строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 було продовжено.

Як вбачається зі змісту ухвали, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 КПК України, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі, та з метою його уникнення, може переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

З урахуванням ступеню тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , даних про його особу, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи наявним ризикам запобігти не зможуть та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і це рішення є вмотивованим.

Не є слушними доводи захисника про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави, у разі продовження строку тримання під вартою, з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За такого, слідчий суддя вірно не визначив заставу, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Таким чином, ухвала суду є законною, обґрунтованою, яку слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 квітня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3