Справа №639/4938/18
Провадження №1-кп/639/98/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2020 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001099 від 14.06.2018 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а:
На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001099 від 14.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання прокурором Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим прокурор зазначає про відсутність правових підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Метою та підставами продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він офіційно не був працевлаштований та не має постійного стабільного джерела доходу, може вчинити інший злочин з метою задоволення елементарних життєвих потреб.

Прокурор зазначає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час судового засідання захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник просить врахувати, що тримання особи під вартою не виправдано, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, він має місце проживання та міцні соціальні зв`язки у м. Харкові, де проживають його батьки, на його утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_8 , 2009 р.н., яка є інвалідом дитинства, до арешту ОСОБА_7 був неофіційно працевлаштованим та отримував дохід.

Стороною захисту зазначається, що тяжкість можливого покарання не може бути вирішальною при розгляді питання про доцільність продовження запобіжного заходу, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти зазначеним ризикам.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали в частині заявлених клопотань, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

При вирішення питання щодо дії запобіжного заходу колегією суддів не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також питання щодо доведеності його вини у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегією суддів враховується, що на даний час є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, оскільки у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, він не має місця роботи та джерела доходів, за місцем реєстрації фактично не проживав;

-обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він до арешту офіційно ніде не працював та не мав постійного стабільного джерела доходу, та з метою забезпечення елементарних життєвих потреб може вчинити інший злочин.
Судом враховується реальне існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливості обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58).
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (справа «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справа «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
При вирішення питання про дію запобіжного заходу, колегією суддів оцінюються в сукупності обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину; вік та стан здоров`я обвинуваченого, який тяжких захворювань чи інвалідності не має; відомості про особу обвинуваченого та його репутацію, який розлучений, дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, до арешту офіційно не був працевлаштованим та не мав постійного джерела доходів.

Доводи клопотання захисника не спростовують встановлених судом обставини та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зазначені судом ризики не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372, 376, 392 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, не пов`язаний з утриманням під вартою відмовити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08 березня 2020 року включно.
Копію ухвали направити до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів після її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3