справа № 631/529/20
провадження № 1-кп/631/34/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_3 ,
з боку сторони захисту:
обвинувачених ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2020 року під № 0000184, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Потоки, Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 червня 1994 року за частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України до трьох років позбавлення волі, звільнений 15 липня 1996 року за статтею 4 Указу Президента України «Про амністію» від 16 квітня 1996 року;

- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 травня 1997 року за частиною 1 статті 140, частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України до трьох років позбавлення волі, звільнений 22 березня 2000 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 серпня 2000 року за частиною 2 статті 196-1 Кримінального кодексу України до одного року шести місяців позбавлення волі, відповідно по постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2001 року вважався засудженим за статтею 395 Кримінального кодексу України до 6 місяців арешту, звільнений 12 жовтня 2001 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 2003 року за частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений 27 грудня 2005 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Київського районного суду міста Сімферополя від 24 березня 2010 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений 27 січня 2014 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 липня 2014 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 08 вересня 2017 року за відбуттям строку покарання;

- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року за частиною 2 статтті 125 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, знятий з обліку 26 червня 2019 року за відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки міста Харкова, має середню освіту, офіційно не працевлаштована, не заміжня, зі слів має двох неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

26 травня 2020 року, в після обідній час, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 , який має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість у тому числі за скоєння умисних злочинів проти власності, спільно із ОСОБА_5 , з якою перебуває у шлюбних відносинах без реєстрації, знаходилися за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У вказаний час та у вказаному місці у ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна із території дачного домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Про свій злочинний намір ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 , запропонувавши останній взяти участь у крадіжці, на що остання дала свою згоду.

Реалізуючи злочинний намір групи, 26 травня 2020 року, близько 16 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно та за попередньою змовою із ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний намір групи спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно та таємно, впевнившись у відсутності власника й сторонніх осіб, а також у тому, що їх подальші дії ніким помічені не будуть, через занедбану присадибну ділянку з тильної сторони, де відсутня огорожа, проникли на територію дачного домоволодіння АДРЕСА_3 , яке у цілій долі належить на праві власності ОСОБА_6 , та у якому останній зберігає належне йому майно, підійшли до будинку, де з даху прихатника у тильній його частині, за допомогою заздалегідь пристосованого знаряддя, а саме металевого лому, який принесли із собою, зняли з даху листи азбестоцементного шиферу восьми хвильового розмірами 175 см х 113 см у кількості п`яти штук, вартість одного листа азбестоцементного шиферу восьми хвильового відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 15 від 16 червня 2020 року складає 70 гривень 00 копійок,

Після цього, викрадене майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно обернули на свою користь та розпорядились ним за власним розсудом, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 350 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні на пропозицію суду щодо призначення їй захисника відмовилась від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винною себе визнала повністю, пояснивши, що дійсно скоїла інкриміноване їй в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченими своєї провини, а також те, що останні не ставлять під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ними змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачені не оспорюють фактичних обставин у справі та кваліфікацію їх діяння, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. Через канцелярію суду потерпілий, ОСОБА_6 надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 3874/20 вх. від 06 липня 2020 року, відповідно до якої не заперечував проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, дана позиція його є добровільною, розгляд справи просив провести за його відсутності.
У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь - якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованому їм органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ними діяння, підтвердженням фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинувачених, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що у травні 2020 року, більш точної дати він не пам`ятає, він із ОСОБА_5 знаходилися за місцем свого проживання у селі Палатки Нововодолазького району Харківської області. Враховуючи відсутність грошових коштів, обвинувачений запропонував ОСОБА_5 піти з ним до дачного володіння у селі Палатки Нововодолазького району Харківської області та здійснити крадіжку майна, на що остання погодилась. Взявши з собою лом цвяходер вони попрямували до домоволодіння ОСОБА_6 , з яким раніше не були знайомі, та з даху його будинку зняли п`ять листів шиферу, які забрали з собою та потім продали за 100 гривень, а грошові кошти витратили. При цьому обвинувачений вказав, що дійсно в той день він перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте не пам`ятає кількість випитого. У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаюється та запевнив суд, що такого більше не допустить, звернувши увагу, що на даний час вони повернули викрадене майно потерпілому, який ніяких претензій до них не має.

Будучи допитаною у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 у вільній формі дала суду свої пояснення, зазначивши, що навесні 2020 року, більш точної дати вона не пам`ятає, близько 16 години 00 хвилин вона знаходилась вдома разом із ОСОБА_4 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, запропонував їй здійснити крадіжку майна з дачного домоволодіння по АДРЕСА_3 , на що остання погодилась, хоча розуміла, що ці дії є протиправними. Підійшовши до домоволодіння з ОСОБА_4 , вони за допомогою лома, який принесли з собою з дому, зняли листи шиферу з даху будинку та погрузивши їх до тачки вивезли, після чого продали за 100 гривень. Як вказала ОСОБА_5 , на гроші, отримані від продажу шиферу, вони купили продукти харчування. Про свій вчинок обвинувачена шкодує, щиро розкаюється у скоєному та просила суворо її не карати.

Покази ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були надані у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).
В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.
Протоколом огляду місця події від 26 травня 2020 року та фото таблиці до нього, складених слідчим Слідчого відділення Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 у присутності понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участі власника приміщення ОСОБА_10 зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки шиферу восьми хвильового у кількості п`яти штук з даху дачного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

Постановою слідчого Слідчого відділення Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 16 червня 2020 року, листи азбестоцементного шиферу восьми хвильового, розмірами 175 см х 113 см, у кількості двох штук, які були виявлені під час огляду місця події території дачного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадження № 900184 від 04 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та передано на зберігання під зберігаючу розписку ОСОБА_10 донці потерпілого ОСОБА_6 .

З зберігаючої розписки, складеної 16 червня 2020 року ОСОБА_10 вбачається, що остання отримала від працівників поліції листи азбестоцементного шиферу восьми хвильового, розмірами 175 см х 113 см, у кількості двох штук та зобов`язалась зберігати дане майно до вирішення питання по суті.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 15, складеного 16 червня 2020 року судовим експертом ОСОБА_11 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) встановлено, що вартість одного листа восьмихвильового шиферу 175 см х 113 см складає 70 гривень 00 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, мотивованими достатньо переконливо та такими, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, оскільки він дійсно 26 травня 2020 року своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також вчинення ОСОБА_5 інкримінованого їй в вину кримінального правопорушення, оскільки остання 26 травня 2020 року своїми умисними діями скоїла таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 відповідають складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.
Дії ОСОБА_5 відповідають складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку із чим обвинувачена підлягає кримінальному покаранню
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченими скоєно нетяжкий злочин.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 та шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційного працевлаштування не має, на життя заробляє випадковими заробітками, не одружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, до осіб з інвалідністю не відноситься. На військовому обліку та по архівним даним ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться, на військову службу не призивався. Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується задовільно, що підтверджується довідкою секретаря Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області ОСОБА_12 від 09 червня 2020 року № 923.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, покарання у встановленому законом порядку відбуте, однак судимість не знята та не погашена.

З досудової доповіді, складеної провідним інспектором Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_13 стосовно ОСОБА_4 вбачається, що орган пробації вважає, що є високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.
В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 щире каяття, оцінюючи вказане не лише з огляду на визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні під тиском беззаперечних доказів, зібраних під час досудового розслідування, а й з урахуванням усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння.
Обставинами, що відповідно до пунктів 6 та 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжкого злочину, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знов вчинив аналогічний злочин, при обставинах, які свідчать про злочинну цілеспрямованість дій обвинуваченого. Також суд приймає до уваги вартість викраденого майна, відсутність претензій з боку потерпілого та те, що обвинувачений повністю визнав свою провину й не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання у виді арешту на строк 4 місяця, а також виходить з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді арешту на певний строк в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що у свою чергу підтверджуються даними висновку органу з питань пробації.
Підстав для застосування положень статтей 69 та 75 Кримінального кодексу України, судом не вбачається, оскільки обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та маючи не зняту та непогашену судимість у встановленому законом порядку, вчинив умисний нетяжкий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Вивчаючи особу винної шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_5 офіційного працевлаштування не має, не одружена, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , зі слів має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Обвинувачена має задовільний стан здоров`я, зі слів хронічними хворобами не страждає, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність, до осіб з інвалідністю не відноситься. Має постійне місце проживання та реєстрації, за якою відповідно до довідки секретаря Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області ОСОБА_16 від 09 червня 2020 року № 922 характеризується посередньо, позбавлена батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей.

З досудової доповіді, складеної провідним інспектором Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_17 стосовно ОСОБА_5 вбачається, що орган пробації вважає, що є високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пункту 1, пункту 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України та виконанням заходів, передбачених пробаційними програмами.
В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , повне визнання вини та щире каяття, що проявилось у правдивій розповіді про всі обставини вчинення кримінального правопорушення та висловлення жалю з приводу вчиненого.

Обставиною, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжкого злочину, особу винної, яка повністю визнала свою провину, не намагалась уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суд бере до уваги, що завдана кримінальним правопорушенням (злочином) шкода є незначною, становить 350 гривень 00 копійок, та частково відшкодована частину майна повернуто власнику, а також враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі на строк 2 роки із застосування положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без ізоляції засудженої від суспільства та поміщення її на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому їй необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про її звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
На думку суду, таке покарання обвинуваченим перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, а також особами винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
За змістом пункту 2 частини 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченим не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід не обирати.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.
Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Згідно з пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки в рамках даного кримінального провадження судовим експертом ОСОБА_11 (свідоцтво №2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) було проведено товарознавчу експертизу № 15 від 16 червня 2020 року, вартість якої склала 471 гривню 03 копійки, тому з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь судового експерта ОСОБА_11 слід стягнути витрати за проведення експертизи.
На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 4, 5, 12, 50, 51, 60, 63, 65 67, 75, 76, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити їй по даній нормі закону покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2020 року: листи азбестоцементного шиферу восьми хвильового розмірами 175 см х 113 см у кількості двох штук, передані на зберігання під розпискуОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доньці потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повернути потерпілому.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 471 (чотириста сімдесят одну) гривню 03 копійки за виконання товарознавчої експертизи № 15, проведеної 16 червня 2020 року судовим експертом ОСОБА_11 (свідоцтво №2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України)стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та зОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , по 235 гривень 51 копійку з кожного, на користь ОСОБА_11 , податковий номер НОМЕР_2 , назва банку: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», поточний рахунок НОМЕР_3 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, потерпілому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1