Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

01 червня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , першого заступника прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з врахуванням доповнень та змін до апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001456 від 23 листопада 2015 року стосовно,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей, працюючого водієм у П.П. «Малярчук» смт. Березне,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого на посаді електрозварювальника у П.П. «Малярчук» смт. Березне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , такого, що не має судимостей,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши обвинуваченим у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
Стягнуто з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі по 777,48 грн. з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду 22 листопада 2015 року, приблизно о 23 год. 00 хв. обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули з с. Хотин Березнівського району Рівненської області в м. Ковель, де на території АЗС «ОККО», що по вул. Володимирській,120 в м. Ковель, під приводом придбання автомобіля, зустрілись з потерпілим ОСОБА_15 , власником автомобіля марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попередньо домовившись з ним по телефону про зустріч. Діючи по спільному, заздалегідь узгодженому плану, під виглядом покупців, обвинувачені оглянули автомобіль та маючи на меті незаконно заволодіти даним транспортним засобом під час руху, запропонували потерпілому разом з ними проїхатись вказаним автомобілем. Рухаючись вказаним автомобілем, під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , дорогою по вул. Варшавській в м. Ковель у напрямку перехрестя з вулицею Шевченка, перед мостом через річку Турія, обвинувачений ОСОБА_6 , здійснивши правою рукою захват шиї потерпілого ОСОБА_16 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, з силою утримуючи потерпілого за шию у статичному положенні, тобто застосовуючи до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, іншою рукою приставив до шиї потерпілого, заздалегідь заготовлений пневматичний пістолет, який в напівтемному салоні автомобіля сприймався потерпілим ОСОБА_15 як бойова зброя, тобто погрожуючи застосувати насильство, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наказав потерпілому не опиратись і заспокоїтись, адже автомобіль вже йому не належить. Відчувши реальну загрозу своєму життю, потерпілий ОСОБА_15 почав чинити опір, а саме правою рукою відвів від своєї шиї пістолет, а правою рукою намагався послабити захват шиї. У це час обвинувачений ОСОБА_7 , намагаючись подолати опір потерпілого, бризнув в обличчя потерпілого сльозогінним газом з балончика марки «Терен-4». Вирвавшись із захвату обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий вийняв ключа із замка запалювання, унаслідок чого двигун автомобіля вимкнувся. Обвинувачений ОСОБА_8 скерував автомобіль у правий дорожній відбійник, унаслідок чого права частина автомобіля зазнала механічних пошкоджень, та зупинив автомобіль біля відбійника, унаслідок чого двері зі сторони потерпілого виявились заблокованими. Після цього, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не вчинивши всіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, не змогли заволодіти транспортним засобом і втекли у напрямку м. Володимир-Волинського, однак в подальшому були затримані працівниками міліції.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, на наявність, на його думку, підстав для виключення з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючих ознак, як насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого та погроза застосування такого насильства.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 змінити, дії кваліфікувати за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 289 КК України, призначити йому покарання у межах санкції даної статті та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність вироку суду першої інстанції, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення права ОСОБА_6 на захист, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції неналежно оцінив практично усі докази, на які покликався у вироку, і необґрунтовано не визнав їх недопустимими. Вказує, що у значній мірі допущення судом недоліків в оцінці наданих стороною обвинувачення доказів, невизнання їх недопустимими стало наслідком порушення судом права ОСОБА_6 на захист. На думку захисника, хибність висновків суду щодо обставин справи в значній мірі була обумовлена використанням недопустимих доказів.

Вказує, як на неповноту судового розгляду, недослідження судом витягу є ЄРДР, який відсутній у матеріалах кримінального провадження, а також зазначає, що у розпорядження суду не були надані і тому не досліджувались доручення начальника СВ Ковельського ВП на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим ОСОБА_17 , постанова про призначення прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_18 , що представляв до 11 березня 2016 року у суді сторону обвинувачення, прокурором у кримінальному провадженні.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року скасувати, кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор у апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що аналізуючи наведені у вироку обставини, які пом`якшують покарання обвинувачених (добровільне відшкодування шкоди потерпілому), слід прийти до висновку, що вони лише характеризують їх ставлення до вчиненого злочину і не впливають на особливості конкретного злочину і обставини його вчинення (форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступені тяжкості наслідків, що настали, тощо), тобто його тяжкість.

Вважає, що призначаючи обвинуваченим мінімальне покарання, Ковельським міськрайонним судом не враховано, що обвинувачені винуватими себе у вчиненні інкримінованому їм кримінальному правопорушенні не визнали. Досягнення мети покарання, як передбачена ч.2 ст. 50 КК України, у даному випадку можливе лише у разі призначення обвинуваченим покарання позбавлення волі ближче до максимальних термінів, визначених санкцією відповідної статті.

На думку прокурора судом першої інстанції не обгрунтовано причини не застосування до обвинувачених додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винними: ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту врахування всіх обставин справи та на суворість призначеного покарання.

Просить змінити вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року шляхом зміни правової кваліфікації злочину і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення. При призначенні покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин. При призначені покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 після визначення йому покарання із врахуванням ст. 69 КК України, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невірне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 обґрунтовано недопустимими доказами, отриманими з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Покликається на порушення права на захист обвинуваченого, оскільки судове провадження у суді першої та апеляційної інстанцій здійснено з участю захисника, який не мав права взяти на захист іншої особи або надавати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає правову допомогу.

Вважає, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковано за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України. Вказує, що умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом у ОСОБА_7 не було, як і попередньої змови з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на такі дії.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Захисник ОСОБА_11 в змінах та доповненнях до апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, досудове розслідування та судове провадження у суді першої інстанції здійснено за відсутності захисника ОСОБА_8 , в той час, коли його участь є обов`язковою; висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

31 травня 2021 року захисником ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано доповнення до апеляційної скарги на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 року. Зазначає, що дана справа не підлягала призначенню до судового розгляду, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, та має бути повернутий прокурору на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України. Вказує, що згідно обвинувального акта, він затверджений прокурором Ковельської міськрайонної прокуратури ОСОБА_19 22 січня 2015 року, при тому, що кримінальне провадження, згідно реєстру, зареєстроване у ЄРДР 23 листопада 2015 року. Прокурор, всупереч вимогам ч.1 ст. 291 КПК України, затвердив обвинувальний акт у даному провадженні до його складання слідчим. Підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не скріплено печаткою прокуратури, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документа.

Також вказує, що постанова керівника Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області про призначення прокурорів ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які б здійснювали повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001456 від 23 листопада 2015 року, відсутня у матеріалах цього кримінального провадження.

Звертає увагу на обов`язковість для суду апеляційної інстанції відповідно до ч.2 ст. 439 КПК України вказівок суду, який розглянув справу у касаційному порядку, у даному випадку, відповідно до постанови ВС від 22 вересня 2020 року, який наголошував, що під час нового розгляду апеляційному суду слід врахувати наведене у постанові, ретельно перевірити доводи, викладені в доповненнях та змінах до апеляційних скарг сторони захисту, зокрема, щодо наявності процесуальних повноважень у слідчого та прокурора на участь у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, з поданими доповненнями і змінами, в інтересах обвинувачених, захисників і обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги з доповненнями і змінами до них та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисників, з врахуванням поданих захисниками ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 змін підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд установлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК).

Згідно із ч.1 ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

В основу судового рішення можуть бути покладені лише допустимі докази.Визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Як убачається з ч.ч. 1, 2 статті 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави.

Однак судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні обвинувального вироку зазначені положення закону залишено поза увагою та не надано правової оцінки наявності чи відсутності порушення права на захист обвинувачених (підозрюваних) під час досудового розслідування, зокрема, при огляді автомобіля ВАЗ, складанні протоколу затримання, особистому обшуку підозрюваних, так і судового розгляду.

Крім того, судом не надано правової оцінки наявності повноважень у слідчого с СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 на проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, законності дій слідчих СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , відповідно, при огляді місця події та автомобіля «BMW 525», огляді автомобіля ВАЗ-21081, затриманні обвинувачених, вилученні телефонів у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зокрема, і дотримання вимог ч.3 ст. 214 КПК України, що є істотним для прийнятті законного та обгрунтованого судового рішення по суті.

Суд першої інстанції, свій висновок про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого для них злочину поряд з показаннями потерпілого, свідків, мотивував і письмовими доказами.

Покладаючи в основу обвинувального вироку поряд з іншими доками і надані стороною обвинувачення письмові докази, суд належним чином не перевірив та не надав належної правової оцінки, як доказам, висновку дактилоскопічної експертизи від 05 січня 2016 року № 293, з огляду на дотримання слідчим процесуального законодавства щодо відібрання та отримання зразків відбитків пальців рук у особи для проведення зазначеної експертизи, висновку автотоварознавчої експертизи від 23 грудня 2015 року № 2 (автомобіля «BMW 525») щодо дотримання вимог ст. 101 КПК України, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, доказам, зібраним під час проведення огляду та вилучення речей від 23 листопада 2015 року, протоколу огляду ОСОБА_8 , протоколу огляд місця події автомобіля «BMW 525» від 23 листопада 2015 року та законності здійснення слідчих дій, які потребують відповідного дозволу, протоколів огляду речей автомобіля ВАЗ-21081 та «BMW 525» від 24 грудня 2015 року, проведених у кабінеті слідчого щодо зазначених часу та дат.

Судом також не перевірено факту наявності повноважень прокурорів ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , як прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Як на неповноту судового розгляду вказує і недослідження судом витягу є ЄРДР у даному кримінальному провадженні.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 11 грудня 2008 року у справі «Мірілашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
З огляду на викладене, суд першої інстанції не переконався у відповідності зазначених доказів вимогам ст.86 КПК та не навів належних доводів, на підставі яких визнав їх такими, що отримані в порядку, встановленому КПК.

Європейський суд з прав людини при вирішенні питання справедливості судового розгляду в цілому враховує у тому числі й спосіб отримання доказів. Питання щодо допустимості доказів у справі ? це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам.

Згідно вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції не були дотримані належним чином, оскільки усупереч вимогам ст. 94 КПК суд не дав відповідної правової оцінки доказам по кримінальному провадженні, а здійснив їх оцінку поверхнево, що згідно ч.1 ст. 412 КПК України, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, які визнаються апеляційним судом суттєвими, неприпустимими при судовому розгляді кримінального провадження, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати, у зв`язку з чим згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягнуть за собою скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
За наведеного, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає безумовному скасуванню з призначенням у відповідності до вимог ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого необхідно вжити всіх передбачених законом заходів, з дотриманням процесуальних прав учасників судового провадження, для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України надати належну правову оцінку доказам по кримінальному провадженню, і в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, апеляційні скарги захисників, з врахуванням поданих захисниками ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 змін, задовольнити.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016 рокустосовно обвинувачених ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2