Ухвала

Іменем України
30 березня 2021 року
м. Київ
справа № 757/42484/20-к
провадження № 51-1588 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року про закриття апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , зобов`язано уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0001111 від 10 червня 2015 року прийняти передбачене пунктами 1-3 частини 1 статті 284 КПК України рішення про закриття кримінального провадження відносно підозрюваного ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376-1 КК України, у зв`язку із відсутністю події та складу кримінальних правопорушень, а також відсутністю доказів, необхідних для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді та вичерпанням всіх можливостей для їх отримання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, на підставі

ст. ст. 309, 399 КПК України, закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року.
Не погодившись із зазначеним рішенням прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що суд закрив апеляційне провадження без розгляду його апеляційної скарги по суті, чим порушив основні засади судочинства, зокрема право на апеляційне оскарження.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За приписами ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.
За приписами ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1, 2 статті 309 КПК України. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про закриття кримінального провадження на підставі частини 9 статті 284 цього Кодексу, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини 1 статті 284 КПК України, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Частина 3 статті 309 КПК України передбачає, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Тобто, у випадку незгоди сторін з іншими ухвалами слідчого судді законність цих ухвал підлягає перевірці судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю у разі обмеження чи порушення прав і законних інтересів осіб.
Як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, дана ухвала постановлена щодо скарги, поданої в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, за наслідками розгляду якої слідчий суддя прийняв рішення передбачене п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.
На переконання Верховного Суду, в аспекті положень ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про задоволення скарги щодо зобов`язання вчинити певні дії, не підлягає апеляційному оскарженню.
Разом з цим, встановивши, що апеляційний розгляд здійснюється щодо ухвали слідчого судді, яка не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про закриття апеляційного провадження, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі

№ 569/17036/118.
На підставі викладеного, касаційний суд вважає, що ухвала Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року про закриття апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України в разі, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, то суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року про закриття апеляційного провадження.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3