Справа №635/3888/21
Провадження по справі № 1-в/635/445/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Московським районним судом м.Харків від 17 січня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року до покарання, призначеного даним вироком, остаточно призначене покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 05 червня 2019 року.
Кінець строку відбування покарання 05 грудня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він за час відбування покарання стягнень не має, має три заохочення, дотримується режиму тримання, виконує вимоги адміністрації, працевлаштований на виробництві установи, має місці соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має шість судимостей, а саме був засуджений:

1)04 січня 1998 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 215-3 КК України (в редакції закону 1960 року) до 2 років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави із заробітку засудженого 20 відсотків;

2)27 вересня 2000 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 86-1, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (в редакції закону 1960 року) до 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 09 березня 2004 року на підставі Закону України «Про амністію»;

3)14 лютого 2005 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 5 днів;

4)14 серпня 2009 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 до 3 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців;

5)15 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

6)17 січня 2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення) відносились до злочинів невеликої та середньої тяжкості, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення за вироком Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2005 року та за вироком Харківського районного суду Харківської області від 14 серпня 2009 року, а також звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року.

Зазначені факти та значна кількість судимостей свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, він з 05 червня 2019 року знаходиться в місцях позбавлення волі. Під час тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 18 червня 2019 року відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 від 25 червня 2021 року, засуджений характеризується з посереднього боку, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи два рази, стягнень не має; працевлаштований до промислової зони установи до цеху №3 до дільниці з виготоовлення ящика дерев`яного, деталей до металопластикових вікон, до праці ставиться з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує своєчасно і якісно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; намагається утримувати в чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний вигляд; дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, ініціативи не проявляє; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; участі у суспільному житті відділення не приймає; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо; відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач, стосунки доброзичливі, позитивно впливають на процес виправлення. Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 , складеної інженером з організації та нормування праці планово-економічного відділу ОСОБА_7 , та довідки про заробітну плату, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_8 , ОСОБА_4 у період з серпня 2019 року по квітень 2021 року був працевлаштований до цеху №3, де виконував роботи з виготовлення складових до меблів, до барабанів, електрокабеля, мобільного модуля ящика дерев`яного, в інший період часу працевлаштований не був.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №9 від 03 березня 2021 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення. Повторно питання про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засудженого може бути розглянуто не раніше 04 вересня 2021 року, тоді як засуджений вже 25 травня 2021 року звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Матеріали особової справи на засудженого не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженому як особі, яка не довела свого виправлення, останній хоча б намагається довести своє виправлення. Так, характеризується засуджений з посереднього боку, хоча і стягнень не має, однак два заохочення до нього були застосовані з метою стимулювання правослухняної поведінки, до виконання робіт з благоустрою відноситься також з посереднього боку.

Всі доводи засудженого, викладені в його клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання повністю спростовуються характеристикою на засудженого від 25 червня 2011 року та іншими матеріалами особової справи на засудженого.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 23 липня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1