Справа №522/3922/21
Провадження №1-кп/522/1292/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 30.12.2014 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, інспектора прикордонної служби відділу 3 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії призваному на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , прапорщика, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію.
19 червня 2014 року ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 та в той же день направлено для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 19 червня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
19 червня 2014 року ОСОБА_3 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 за №279-ос призначено на посаду інспектора прикордонної служби відділу НОМЕР_1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії.
Відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 грудня 2014 року №Т/76-6665 «Про вибуття військовослужбовця» 15 грудня 2014 року, інспектора прикордонної служби відділу 3 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії прапорщика ОСОБА_3 направлено для проходження лікування у ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 ), який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного камандира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, всупереч вищевказаних вимог закону, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді інспектора прикордонної служби відділу 3 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії, у військовому званні «прапорщик», з метою тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, 16 грудня 2014 року, без поважних причин, не з`явився вчасно для проходження лікування, тобто не з`явився вчасно на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 ), який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 04 березня 2021 року.
28 грудня 2014 року ОСОБА_3 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 за №693-ос зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 .
04 березня 2021 року прапорщик ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України та заявив про вчинений ним злочин.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що 19 червня 2014 року його призвано на військову службу під час мобілізації. 15 грудня 2014 року, його направлено для проходження лікування у ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 ). Однак 16 грудня 2014 року, без поважних причин, не з`явився вчасно на військову службу до Військово-медичного ІНФОРМАЦІЯ_9 (військова частина НОМЕР_2 ), який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 04 березня 2021 року, тобто понад один місяць, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Він вважав, що якщо його за станом здоров`я готують на комісацію, тому йому немає необхідності з`являтися до військової частини чи когось повідомляти. Вказав, що лише у 2016 році за адресою проживання його матері приходили працівники поліції та шукали його. Дізнавшись у 2021 році, що він перебуває у розшуку, 04 березня 2021 року добровільно з`явився до прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, одружений, зареєстрований в АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , інспектор прикордонної служби відділу 3 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії призваному на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , прапорщик, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше не судимий, одружений, та те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, передбачено покарання від двох до п`яти років позбавлення волі.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, у виді двох років позбавлення волі.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, має родину.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав змогу працювати, та утимувати сім`ю.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Враховуючи, що в судовому засіданні, стороною обвинувачення не виносилось питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не має.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Витрати для проведення експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 407 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1