Провадження 1КП-932-407-20
У Х В А Л А

іменем УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді Марущак С.Л.

при секретарі Бондаренко С.В.

за участю:

прокурора Карпенка Р.І.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Дніпро обвинувальний акт за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який має вищу освіту, працює ТОВ «Агроовен», енергетиком, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001928 від 30.08.2019, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що згідно наказу Директора Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду №50.3-К від 30.09.2015 його призначено на посаду державного інспектора з енергетичного нагляду групи 2 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпропетровській області Державної інспекції з енергетичного нагляду режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Відповідно до п.1.1 Посадової інструкції державного інспектора з енергетичного нагляду групи 2 відділу енергетичного нагляду, ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Останнього неодноразово ознайомлено з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» щодо фінансового контролю.

Відповідно до наказу Директора - Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду № 730-К від 31.08.2018 ОСОБА_1 звільнено з 03.09.2018 з посади державного інспектора з енергетичного нагляду групи 2 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпропетровській області Державної інспекції з енергетичного нагляду режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», у зв`язку із зміною організації виробництва і праці (скорочення штату за чисельністю працівників).

При цьому, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичної особи публічного права.

Абзацом другим частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах № «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Проте, станом на 30.08.2019 ОСОБА_1 після звільнення декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2018 рік не подав.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи на дату звільнення 03.09.2018 посадовою особою юридичної особи публічного права - державним інспектором з енергетичного нагляду групи 2 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпропетровській області Державної інспекції з енергетичного нагляду режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», а також будучи обізнаним про обов`язок подання наступного року після звільнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2018 рік, перебуваючи на території м.Дніпро та Дніпропетровської області, станом на 30.08.2019 умисно не подав зазначену декларацію.

Дії ОСОБА_1 , які виразились в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», правильно кваліфіковані за ст.366-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року, за яким ст.366-1 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 .

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, однак статтею 284 КПК України не визначено як підстав, так й порядку закриття кримінального провадження внаслідок визнання рішенням Конституційного Суду України певного закону чи частини закону такими, що не відповідають Конституції України (тобто неконституційними).

Одночасно за статтею 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінально - процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, судом можуть застосовуватися загальні засади кримінального провадження.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ці норми кореспондуються із статтею 8 Конституції України, за якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 (справа № 1-24/2020(393/201) статтю 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), і визначено, що вона втрачає чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України. Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України набрало законної сили 27.10.2020 та є обов`язковим.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала кримінальну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте стаття 366-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_1 , втратила чинність з 27.10.2020 внаслідок визнання її неконституційною за рішенням Конституційного Суду України.

Таким чином, на час вчинення інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, ст.366-1 КК України була чинною згідно із Законом № 1700-VІІ від 14.10.2014 (із змінами та доповненнями). Станом на момент повідомлення ОСОБА_1 про підозру і вручення йому обвинувального акту ст.366-1 КК України також діяла, а з 27.10.2020 стаття 366-1 КК України втратила чинність.

З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність.

Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутою до кримінальної відповідальності та уникнути негативних наслідків застосування кримінального закону.

З урахуванням викладеного та загальних засад кримінального провадження (зокрема верховенства права та законності) суд вважає можливим задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 і закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 284 КПК кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ст.366-1 КК України у зв`язку з тим, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року статтю 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (неконституційною).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 314-316, 371- 372, 376, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження №0001929 від 30.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, закрити на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бабушкінського районного суду С.Л.Марущак

м.Дніпропетровська