У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000332, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Казанка Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.01.2021 р., остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалено строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання 26.10.2020 р., зарахувавши до строку відбування покарання строк, на який застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що оскаржуваний вирок ухвалено без врахування дійсних обставин справи, внаслідок поверхневого розгляду справи та неправильної оцінки доказів.
Наголошує на тому, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 не доведена поза розумним сумнівом. При цьому, в матеріалах провадження містяться протиріччя, зокрема між показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_10 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену, у встановленому законом порядку, судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту.
Так, 26.10.2020 р. близько 20.21 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та, знаходячись біля автомобільної стоянки, що розташована на задньому дворі бару «Вlа Вlа Ваr» по вул. Площа Свободи, 38, в місті Новий Буг Миколаївської області, побачивши автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_11 та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_12 , що був не зачинений на замок, підійшов до автомобіля, проникнув до салону вказаного транспортного засобу, скориставшись тим, що ключі запалення автомобіля знаходились у замку запалення, незаконно привів в дію двигун вказаного автомобіля. Далі, незаконно, всупереч волі ОСОБА_12 , ОСОБА_5 заволодівши транспортним засобом останнього, став рухатись на автомобілі в напрямку смт Казанка Миколаївської області. Рухаючись по вул. Романа Шухевича в м. Новий Буг, на перехресті неподалік будівлі Новобузької загальноосвітньої школи № 10 Новобузької районної ради, що розташована за адресою вул. Романа Шухевича, 1 в м. Новий Буг, ОСОБА_5 , не впоравшись з керуванням, допустив з`їзд з дороги у праве узбіччя, де на місці був затриманий працівниками поліції.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами, аналіз яких наведений у вироку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 , якого він добре знає, в період часу, приблизно, з 18.00 год. по 19.00 год. 26.10.2020 р. прийшов до нього на роботу та попросив грошей на проїзд, на що він відповів, що після закінчення роботи відвезе його та попросив почекати. Він не хотів давати обвинуваченому свій автомобіль, оскільки той був у нетверезому стані. Коли потерпілий закінчив роботу і почав заносити свої робочі інструменти у приміщення бару, почув звук заведеного автомобіля та зрозумів, що це його автомобіль. Вибігши з бару на вулицю, побачив, як ОСОБА_5 від`їжджає від бару на його автомобілі та побіг за ним кричавши, але той не зупинився.
З показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які працюють поліцейськими у Новобузькому ВП ГУНП в Миколаївській області, вбачається, що у день викрадення автомобіля «ВАЗ 21099», вони здійснювали затримання правопорушника, оскільки потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що вказане правопорушення вчинив ОСОБА_5 , якого ОСОБА_9 знав як мешканця смт Казанка. Після виявлення викраденого транспортного засобу, неподалік від загальноосвітньої школи № 10, та наближення до нього, обвинувачений ОСОБА_5 почав втікати за будівлю магазину в кущі і там сховався, де останнього і було затримано та викликано слідчо-оперативну групу. На місці затримання ОСОБА_5 вони, як патрульні поліцейські, провели його огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, внаслідок чого був складений протокол за ст. 130 КУпАП. Вказані свідки додали, що ОСОБА_13 , також прибув на місце, де був виявлений його автомобіль та кричав на ОСОБА_5 , погрожуючи, що покарає останнього.
Також, судом першої інстанції прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем затримання ОСОБА_5 працівниками поліції та висловлювань потерпілого ОСОБА_13 , який звинувачував обвинуваченого у викраденні авто.

Суд першої інстанції також ретельно дослідив та перевірив на предмет належності і допустимості та обґрунтовано врахував як докази дані, які містяться в наступних матеріалах кримінального провадження:
заяві ОСОБА_12 від 26.10.2020 р. про викрадення ОСОБА_5 його транспортного засобу;
витязі з ЄРДР від 26.10.2020 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України;
постанові слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 від 20.11.2020 р. про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України;
заяві ОСОБА_12 від 26.10.2020 р. про надання дозволу на огляд автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
протоколі огляду місця події (узбіччя, на якому виявлений автомобіль) від 26.10.2020 р. та додатку нього;
копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , належного ОСОБА_11 ;
висновку експертного дослідження з оцінки колісного транспортного засобу № 604, складеного 04.11.2020 р. про визначення ринкової вартості автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та даних приладу «Драгер» 6820 від 26.10.2020 р., яким встановлено перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння;
заяві ОСОБА_5 від 27.10.2020 р. про відмову від участі у слідчому експерименті, із зазначенням про визнання ним своєї вини та щирого каяття;
протоколі слідчого експерименту від 03.11.2020 р., проведеного за участю потерпілого ОСОБА_12 та фототаблиці до нього;
постанові слідчого від 27.10.2020 р. про визнання автомобілю «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідів одорологічного походження з керма та ручки перемикання передач вказаного автомобіля, зразків крові підозрюваного ОСОБА_5 , мобільного телефону «SAMSUNG», сім-картки оператора «Київстар», пластикової платіжної картки «Ощадбанк», речовими доказами по кримінальному провадженню.

Апеляційний суд вважає, що ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, поза розумним сумнівом та є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно нього.

При цьому, судом першої інстанції належним чином перевірені твердження сторони захисту з приводу відсутності в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, та зазначено, що такі посилання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який будучи неодноразово судимим за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту та обізнаним, що автомобіль, яким він незаконно заволодів, належить іншій особі, проте протиправно поза волею володільця, від`їхав від місця його паркування та поїхав у своїх справах, є певною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.

Стосовно версії обвинуваченого ОСОБА_5 про отримання невербального дозволу від потерпілого ОСОБА_13 на користування транспортним засобом, судом першої інстанції вірно зазначено про її неспроможність, оскільки вказані твердження спростовуються поясненнями самого потерпілого та свідків, відповідно яким, потерпілий, не даючи згоди на керування ОСОБА_5 автомобілем, виявивши, що той без дозволу поїхав, невідкладно звернувся до поліції з заявою про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння його транспортним засобом, на чому також наполягав та погрожував ОСОБА_5 , прибувши на місце, де був виявлений його автомобіль. З такими висновками суду першої інстанції Суд погоджується в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність суперечностей між показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у показаннях вказаних осіб, не вбачається, а деякі розбіжності свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом.

Більш того, незаконне заволодіння транспортним засобом вважається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна, а відтак, суперечності щодо обставин затримання обвинуваченого ОСОБА_5 та поведінки потерпілого на місці виявлення автомобіля не впливають на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Покарання, призначене судом першої інстанції, як за кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком, так і за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3