№ 314/2461/17
провадження № 1-кп/336/150/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000471 від 23.04.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городіще Ковельського району Волинської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, фактично проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

28.12.2009 р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.ч.1, 2, 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

04.02.2015 р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.263 КК України до 120 годин громадських робіт;

29.09.2015 р. Вільянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.04.2016 р. скасовано іспитовий строк, направлено засудженого для відбування покарання у виді 1 року обмеження волі, звільнився 31.03.2017 р. по відбуттю строку покарання,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2017 р. приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно вживали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, приблизно об 11.05 год. у кімнаті, вищезазначеного будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт, який намагався розборонити ОСОБА_9 .

В ході конфлікту, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих не приязних відносин до ОСОБА_9 , викликаних діями останнього, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , за допомогою ножа, який утримував в правій руці, наніс останньому один удар ножем в область черевної порожнини в безпосередній близькості до життєво важливих органів, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 1415 від 24.05.2017, спричинив проникаюче поранення живота в лівому підребер`ї, по передній паховій лінії, без ушкодження внутрішніх органів, яке кваліфікується як тілесне ушкодження з ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Після заподіяння ОСОБА_7 зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , останньому було надано медичної допомоги та госпіталізовано.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 квітня 2017 р., приблизно об 11.15 год., ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , під час бійки з останнім, виниклої на ґрунті раптово виниклик не приязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, утримуючи ніж у правій руці, наніс ОСОБА_8 один удар в область грудної клітини, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 101 від 24.04.2017 р., спричинив: сліпе колото-різане не проникаюче поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани в проекції 2-го міжреберного проміжку по лівій навкологрудинній лінії, з пошкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження та не перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Не зупиняючись на досягненому, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 наніс останньому один удар в область грудної клітини в безпосередній близькості до життєво важливих органів та один удар в область правого стегна, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 101 від 24.04.2017 р., спричинив: сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкіряної рани на лівій передньо-бічній поверхні грудної клітини в проекції 7-го міжреберного проміжку по лівій паховій лінії, яка проникає в ліву плевральну порожнину, без пошкодження по ходу ранового каналу внутрішніх органів, яке кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; одиночне сліпе колото-різане поранення правого стегна, з практично повним перетином правої стегнової артерії, яке ускладнилось розвитком небезпеченого для життя стану гострої крововтрати, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть ОСОБА_8 в місці скоєння правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково, пояснивши, що не оспорює настання смерті потерпілого ОСОБА_8 внаслідок його дій, а також спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , але не згоден з їх кваліфікацією, оскільки умислу на заподіяння смерті не мав. В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_7 надав пояснення, що з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був знайомий приблизно 3 роки, приятелювали, разом працювали. Іноді між ОСОБА_8 та обвинуваченим виникали конфлікти на ґрунті його спілкування з сестрою ОСОБА_9 23 квітня 2017 р. вперше зустрілися з потерпілими зранку та випили приблизно 0,5 літра горілки, після чого розійшлися. Згодом, приблизно об 11.00 год. зібрались в будинку АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_8 і продовжили розпивати спиртні напої. В процесі спілкування обвинуваченому зателефонувала сестра ОСОБА_9 та на екрані телефону висвітилось її фото, що помітив ОСОБА_8 . Телефонний дзвінок жінки став причиною словесного конфлікту з використанням нецензурної лайки між обвинуваченим та ОСОБА_8 . В цей конфлікт втрутився потерпілий ОСОБА_9 , раптово вдаривши ОСОБА_7 , який сидів на дивані, кулаком в обличчя. В той час, коли обвинувачений намагався підвестися, ОСОБА_9 наніс йому ще один удар, а ОСОБА_8 став душити обвинуваченого коміром светра, в який той був одягнений. Намагаючись захиститись від дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 схопив ножа та навмання став наносити удари в ті місця, куди міг дотягнутися. Механізму нанесення цих ударів пояснити не може, оскільки не пам`ятає. Отямившись, обвинувачений запитав у ОСОБА_9 чи зможе той пересуватись і попрохав викликати швидку допомогу, а потерпілому ОСОБА_8 намагався надати допомогу, накладаючи жгута. Не заперечував, що за викладених в обвинуваченні обставин спричинив потерпілим ножем тілесні ушкодження, в тому числі ті, від яких настала смерть ОСОБА_8 . Разом з тим, не погоджуючись з кваліфікацією його дій, показав, що застосував до потерпілих, які першими напали на нього, ніж, оскільки ті мали чисельну перевагу, його умисел був спрямований на захист від насильницьких дій з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а не позбавлення їх життя.

За клопотанням сторони обвинувачення були допитані потерпілий ОСОБА_9 , свідки, досліджені документи та аудіо-, відеозаписи.

Потерпілий ОСОБА_9 надав пояснення, що з обвинуваченим та ОСОБА_8 знайомий приблизно 3-4 роки, разом працювали, а ОСОБА_7 приблизно один рік мешкав, з дозволу потерпілого у належному йому будинку АДРЕСА_1 . 23 квітня 2017 р. зранку потерпілий, ОСОБА_10 та обвинувачений пішли на звалище, після чого повернувшись до будинку АДРЕСА_1 , випили по рюмці горілки. Потім розійшлися і, згодом, приблизно об 11.00 год. зібралися в будинку АДРЕСА_2 , де продовжили вживати спиртні напої. В якийсь час ОСОБА_9 вийшов на двір, а коли повернувся, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт, як зрозумів ОСОБА_9 через телефонний дзвінок його сестри. ОСОБА_8 став висловлюватись на адресу обвинуваченого нецензурною лайкою, а ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 один удар в область грудної клітини, від якого ОСОБА_8 впав та відразу піднявся і між ними продовжилась бійка. Намагаючись припинити бійку, ОСОБА_9 став між обвинуваченим, який знаходився ліворуч, та ОСОБА_8 , що знаходився праворуч, і відразу відчув удар в бік і різкий біль. Помітивши кров, ОСОБА_9 вибіг з будинку на вулицю, де біля подвір`я сусідів впав та втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_11 в суді надав пояснення, що в 2017 р. знаходився на подвір`ї одного з будинків, розташованих по АДРЕСА_1 , почув крики. Помітив, як до будинку наближається ОСОБА_9 без верхнього одягу, який мав поранення в правому нижньому боці, та повідомив, що його підрізав чоловік на ім`я ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_9 впав на газон біля будинку, де знаходився свідок. В той час, коли ОСОБА_11 намагався надати допомогу, ОСОБА_9 втратив свідомість. Згодом приїхала швидка та потерпілий був госпіталізований.

Допитана свідок ОСОБА_13 пояснила, що мешкає в будинку АДРЕСА_3 , була сусідкою ОСОБА_8 , та знала ОСОБА_7 , які разом неофіційно працювали та вживали спиртні напої. 23.04.2017 р. поверталась додому, на подвір`ї, де мешкав ОСОБА_8 помітила останнього, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Обвинувачений підійшов до неї, попросив телефон щоб зателефонувати, на що свідок відмовила. Через деякий час, перебуваючи біля свого будинку, свідок почула гамір та вийшла на вулицю, де біля будинку сусідів ОСОБА_15 побачила юрбу. Коли підійшла ближче, з`ясувала, що в будинку АДРЕСА_2 сталася сварка, в ході якої ОСОБА_9 отримав ножове поранення, а в житлі ще знаходиться ОСОБА_8 , який також отримав тілесні ушкодження. Коли свідок зайшла до будинку, зустріла там ОСОБА_7 і запитала, що сталося. Обвинувачений відповідів, що він зарізав ОСОБА_16 . Зайшовши до кімнати, ОСОБА_13 помітила ОСОБА_8 , який знаходився на долівці в калюжі крові без ознак життя. На запитання за що вбив потерпілого, ОСОБА_7 відповів, що за те, що не дав телефон подзвонити. Після чого свідок викликала швидку допомогу та поліцію.

Під час допиту свідок ОСОБА_17 надала свідчення про те, що в квітні 2017 р. у складі бригади швидкої допомоги прибула до с.Михайлівка Вільнянського району, де на подвір`ї виявлили ОСОБА_9 , який мав ножове поранення в живіт, а в будинку труп людини, смерть якої сталась від крововтрати та ОСОБА_7 , який знаходився поруч.

Свідок ОСОБА_18 в суді пояснила, що в квітні 2017 р. працювала фельдшером швидкої медичної допомоги, приблизно о 13.30 год. 23.04.2017 р. отримали виклик до АДРЕСА_2 . На місці виявлили пораненого, який мав тілесне ушкодження в області лівого підребер`я з кровотечею, та повідомив, що в будинку навпроти є ще один чоловік, який потребує допомоги. Коли свідок зайшла до будинку, виявила труп ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який дивився телевізор, повідомив, що ушкодження спричинив він, ніж знаходився на столі.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що мешкає в с.Михайлівка, обвинуваченого та потерпілих знає приблизно 2 роки. Свідкові відомо, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виниклали конфлікти через сестру ОСОБА_9 . В той день, коли відбулася подія, свідок зустріла ОСОБА_9 неподалік від будинку ОСОБА_8 , будь-яких ушкоджень на ньому не помітила. Коли ОСОБА_19 зайшла до будинку АДРЕСА_2 , виявила там ОСОБА_7 з ножем в руці, який сказав, щоб вона покинула приміщення. Після чого свідок пішла.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.04.2017 р. (т.2 а.с.89-121), хід проведення якого зафіксовано на диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с.122), було проведено огляд території домоволодіння та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено на вилучено: 5 слідів папілярних узорів; пляшку 0,5 л «Боржомі» з прозорою речовиною; 3 ножа; зразки РБК; змив нашарування РБК; полімерну пляшку об`ємом 0,5 л «Nesta» з прозорою рідиною; чарку; ніж з нашаруванням РБК; куртку з нашаруванням РБК, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (т.2 а.с.215-216, 218-220).

Труп ОСОБА_8 було оглянуто 24.04.2017 р. в секційній залі Вільнянського м/р КУ «ЗОБСМЕ», про що складено відповідний протокол (т.2 а.с.172-184). Під час огляду були вилучені речі ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду від 24.04.2017 р. (т.2 а.с.189-196), в КУ «Вільнянська ЦРКЛ» у потерпілого ОСОБА_9 були вилучені речі.

Речі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були вилучені, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (т.2 а.с.208-209, 211-213, 218-220).

Рідка кров ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (висновок експерта № 1048 від 08.05.2017 р. т.1 а.с.204).

Згідно висновку експерта № 981 від 27.04.2017 р. (т.1 а.с.214), рідка кров трупа ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А ізосерологічної системиАВ0 з супутнім антигеном Н.

Рідка кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (висновок експерта № 1049 від 08.05.2017 р. т.1 а.с.208).

Згідно висновку № 1060 від 26.05.2017 р. (т.1 а.с.213-215), в двох змивах, вилучених під час огляду місця події, а саме: змиві І за постановою «з калюжі на підлозі біля трупа» (об`єкт № 1) та змиві ІІ за постановою «з місця ложе трупа ОСОБА_8 » (об`єкт № 2), знайдена кров людини, що не виключає походження крові у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

Відповідно до висновку № 1061 від 29.05.2017 р. (т.1 а.с.226-229), на речах потерпілого ОСОБА_8 , а саме: спортивній кофті, джемпері трикотажному (згідно постанови «кофта»), джемпері в`язаному, светрі-«водолазці», джинсових штанах та спортивних штанах знайдена кров людини, що не виключає походження крові у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

Відповідно до висновку № 1062 від 30.05.2017 р. (т.1 а.с.220-221а), в слідах на куртці, яка вилучена під час проведення огляду місця події (об`єкт № 1) знайдена кров людини, що не виключає походження крові у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

Згідно висновку експерта № 1059 від 30.05.2017 р. (т.1 а.с.234-236), в слідах на речах підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: джинсових брюках та на парі кросівок знайдена кров людини, що не виключає походження крові у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

Згідно висновку експерта № 1058 від 31.05.2017 р. (т.1 а.с.242-246), в слідах на речах ОСОБА_9 : на куртці та светрі знайдена кров людини, що не виключає походження крові у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається. В слідах на інших речах ОСОБА_9 , а саме: джемпері та джинсових брюках знайдена кров людини, що не виключає походження крові від ОСОБА_9 . Походження крові від потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

Згідно висновку експерта № 1234 від 21.06.2017 р. (т.2 а.с.22-27), на рукоятці складного ножа І за постановою «з підлоги біля трупу» знайдена кров людини з домішкою поту, що не виключає походження крові та поту у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові від ОСОБА_9 не виключається. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається. На рукоятці ножа ІІ за постановою «зі столу» знайдений піт без домішки крові, що не виключає походження поту у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка поту від ОСОБА_9 не виключається. Походження поту від підозрюваного ОСОБА_7 виключається.

При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту зрізів вільних кінців нігтьових пластин з лівої руки та марлевого тампону зі змивом з правої руки трупа ОСОБА_8 виявлена кров людини, що не виключає її походження від трупа ОСОБА_8 . Домішка крові потерпілого ОСОБА_9 не виключається, при наявності у останнього, на момент скоєння злочину, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається (висновок експерта № 304 від 25.05.2017 р., т.2 а.с.5-8).

При судово-цитологічному дослідженні клинка ножа з рукояткою з прозорого жовтуватого кольору полімеру виявлена кров людини, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_8 . Домішка крові потерпілого ОСОБА_9 не виключається, при наявності у останнього, на момент скоєння злочину, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається (висновок експерта № 359 від 20.06.2017 р., т.2 а.с.13-17).

Згідно висновку експерта № 300 від 27.06.2017 р. (т.2 а.с.30-35), результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжні ушкодження на досліджених клаптях шкіри від трупа ОСОБА_8 могли утворитися від дії наданого на експертизу ножа.

Відповідно до висновку № 301 від 27.06.2017 р. (т.2 а.с.39-44), пошкодження на спортивній кофті та відповідні йому на інших предметах одягу, від потерпілого ОСОБА_9 , були заподіяні пласким односторонньогострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження не виключають можливості заподіяння пошкоджень на одязі потерпілої клинком ножа, представленого на експертизу.

Висновок експерта № 267-17 від 29.06.2017 р. (т.2 а.с.48-52) свідчить про те, що ніж, вилучений 23.04.2017 р. під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до ножів господарсько-побутового призначення, виготовлених саморобним способом і холодною зброєю не являється.

Згідно висновку експерта № 1-635 від 27.06.2017 р. (т.2 а.с.58-71), сліди папілярних узорів розмірами по вісях 12х18 мм, 16х21 мм, 16х24 мм, вилучені 23.04.2017 р. в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , залишені відповідно середнім пальцем лівої руки ОСОБА_8 , вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_9 та вказівним пальцем правої руки ОСОБА_8 .

За участю потерпілого ОСОБА_9 07.06.2017 р. було проведено слідчий експеримент, про що надано відповідний протокол (т.2 а.с.230-232). Відеозапис згаданого експерименту (т.2 а.с.222) був відтворений судом під час розгляду кримінального провадження.

Згідно висновку № 1415 судово-медичної експертизи від 12.06.2017 р. (т.1 а.с.129-131) проникаюче поранення живота в лівому підребер`ї, по передній паховій лінії, без ушкодження внутрішніх органів у ОСОБА_9 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження з ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Дане ушкодження утворилося від дії предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, про що свідчить переважання глибини ранового каналу над довжиною шкірної рани. Давність утворення даного тілесного ушкодження не суперечить строку вказаному освідуваним.

З висновку експерта № 238/к від 20.06.2017 р. (т.1 а.с.162-166), згідно даних історії хвороби та за результатами освідування: рана лівого підребер`я, по передній паховій лінії, розмірами 1,5х1 см, зорієнтована горизонтально, що продовжується рановим каналом довжиною 7 см, зорієнтованим зліва направо знизу доверху у ОСОБА_9 утворилась від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа. Згідно представленого відеозапису слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 27.06.2017 р., даних протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 від 24.05.2017 р., останній зазначає, що в момент отримання колото-різаної рани лівого підребер`я він знаходився між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_7 знаходився ліворуч від нього. Механізми та деталі нанесення ушкоджень не бачив. На підставі вищевикладеного можливість утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_9 при обставинах, на які він вказує 24.05.2017 р. та 07.06.2017 р. не виключається.

Згідно висновку № 237/к від 21.06.2017 р. (т.1 а.с.169-176), при співставленні даних експертизи трупа і даних слідчого експерименту встановлено неповне співпадіння в кількості ран (одна з двох), часткове співпадіння по локалізації (ліва половина грудної клітки) і часткове співпадіння по механізму утворення рани. Відсутність пояснень механізму вилучення клинка з тіла може бути пояснена тим, що свідок не бачив подальших подій, так як покинув місце пригоди. Одне з колото-різаних поранень лівої половини грудної клітини, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , могло утворитися за обставин зазначених потерпілим ОСОБА_9 в «протоколі додаткового допиту потерпілого» від 24.05.2017 р. і в ході проведення слідчого експерименту з його участю і викладеного в стенограмі «протоколу проведення слідчого експерименту» від 07.06.2017 р.

Відповідно до висновку № 101 судово-медичної експертизи від 01.06.2017 р. (т.1 а.с.117-126) причиною смерті ОСОБА_8 стало одиночне сліпе колото-різане поранення правого стегна, з локалізацією шкірної рани на межі верхньої та середньої третини передньої поверхні правого стегна, з практично повним перетином правої стегнової артерії і масивними крововиливами в м`які тканини правого стегна, що ускладнилося гострою крововтратою. У трупа ОСОБА_8 були наявні тілесні ушкодження: одиночне сліпе колото-різане поранення правого стегна, з локалізацією шкірної рани на межі верхньої та середньої третини передньої поверхні правого стегна, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани на лівій передньо-бічній поверхні грудної клітини в проекції 7-го міжреберного проміжку по лівій передній паховій лінії, яка проникає в ліву плевральну порожнину, без пошкодження по ходу ранового каналу внутрішніх органів, яке небезпечне для життя в момент заподіяння, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходиться; сліпе колото-різане не проникаюче поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани в проекції 2-го міжреберного проміжку по лівій навкологрудинній лінії, з пошкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, має ознаки легкого тілесного ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходиться. Рана правого стегна була колото-різаною і утворилася від дії плоского односторонньогострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, який має обушок і лезо, найбільша частина клинка, що занурилася, становила близько 13-15 мм. Рана грудної клітини, розташована в проекції 7-го міжреберного проміжку по лівій передній паховій лінії є колото-різаною і утворилась від дії плоского односторонньогострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила близько-14-16 мм. Рана грудної клітини, розташована в проекції 2-го міжреберного проміжку по лівій навкологрудинній лінії є колото-різаною і утворилась від дії плоского односторонньогострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила близько 8 мм. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворились прижиттєво, незадовго (хвилини-десяток хвилин) до настання смерті. За життя ОСОБА_8 піддавався хронічній екзогенній (алкогольній) інтоксикації, перед настанням смерті перебував у стані важкої інтоксикації алкоголем. Взаємне розташування між потерпілим ОСОБА_8 і нападником могло бути різним, і воно змінювалось, з дотриманням єдиної умови грудна клітка і передня поверхня правого стегна повинні були бути доступні для нанесення поранень.

ОСОБА_7 був затриманий 23.04.2017 р. (т.2 а.с.243-247) та відповідно до протоколу його затримання у обвинуваченого був вилучений мобільний телефон «Самсунг», який в подальшому був оглянутий, про що надано протокол огляду з фототаблицями (т.3 а.с.20-27).

Під час досудового розслідування за участю підозрюваного 25.04.2017 р. (т.3 а.с.1-7) був проведений слідчий експеримент, протокол якого з додатками був досліджений судом, та зміст якого свідчить про те, що покази, які надав ОСОБА_7 під час досудового розслідування узгоджуються з показами, які він надавав в суді під час розгляду кримінального провадженя.

Згідно висновку № 17-2364 від 26.06.2017 р. (т.1 а.с.194-199), на відеозапису допиту ОСОБА_7 від 24.04.2017 р. та слідчого експерименту за його участю від 25.04.2017 р. відсутні ознаки здійснення психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у його проведенні. Психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_7 в процесі відтворення ним подій під час проведення його допиту та слідчого експерименту за його участю: середнім рівнем діалогової активністі, ініціативністю, наявністю уточнень та пригадувань, відсутністю розбіжностей у семантичної побудові промови, наявністю свого бачення ситуації. Реконструкція ОСОБА_7 обставин та перебігу подій, що він реконструює, відображає достатній комплекс ознак, що, за своєю суттю є психологічними «слідами» минулого досвіду відносно реконструйованих подій.

Згідно висновку експерта № 63 від 24.04.2017 р. (т.1 а.с.178), при огляді ОСОБА_7 23.04.2017 р. о 18.30 год. будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Висновок судово-психіатричного експерта № 306 від 24.05.2017 р. (т.1 а.с.182-189) свідчить про те, що ОСОБА_7 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі психічних і поведінкових розладів, внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності. У ході обстеження ОСОБА_7 порушень інтелектуально-мнестичних функцій не виявляє. У ситуації, що досліджується ОСОБА_7 не виявляв ознак стану вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які можуть розглядватися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання. ОСОБА_7 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що виключає кваліфікацію будь якого особливого емоційного стану, який здійснював суттєвий вплив на його поведінку. В ході обстеження ОСОБА_7 не виявлено будь-яких індивідуально-психологічних відмінностей, які б суттєво вплинули на його поведінку у момент здійснення кримінального правопорушення. У ситуації, що досліджується ОСОБА_7 не виявляв характерних феноменологічних ознак стану сильного душевного хвилювання фізіологічного афекту або іншого особливого емоційного стану (стресу, фрустрації, образи, гніву, ревнощів тощо), а знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке унеможливлює кваліфікацію особливого стану, що має юридичне значення. ОСОБА_7 з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистості міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування.

Досліджені судом наведені докази узгоджуються між собою, стосуються події злочину, отримані у встановленому законом порядку, є належними, допустимими.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
При оцінці доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».
Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що 23.04.2017 р. близько 11.00 год. в будинку АДРЕСА_2 розпивав разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спиртне, між ним та ОСОБА_8 стався конфлікт в який втрутився ОСОБА_9 і обвинувачений із застосуванням ножа спричинив потерпілим тілесних ушкоджень, від яких, зокрема, ОСОБА_8 помер.
Ці обставини підтверджені показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , протоколом огляду місця події, протоколами слідчих експериментів.
При розслідуванні обставин та мотивів злочину з показів свідків, потерпілого ОСОБА_9 та самого обвинуваченого суд встановив, що потерпілі та обвинувачий безпосередньо перед цим вживали алкоголь, між ОСОБА_7 та ОСОБА_21 відбулася сварка через телефонний дзвінок жінки, яка розвинулася у конфлікт із бійкою.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо наявності у його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, та вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з наступного.

За змістом статті 36 КК необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що дії потерпілих за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_7 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . А отже, вважати, що обвинувачений, завдаючи потерпілим ударів ножем, перебував у стані необхідної оборони, про що йдеться у його доводах, немає підстав.

Такі висновки суду, зокрема, ґрунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_9 , щодо обставин спричинення йому тілесного ушкодження, який зокрема пояснював, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стався конфлік, який переріс у бійку, яку потерпілий намагався зупинити, і в результаті отримав ножове поранення. Жодних ударів обвинуваченому він не завдавав, будь-якої зброї в руках ОСОБА_8 не бачив.

Показання потерпілого в повній мірі підтверджені висновком експерта № 63 від 24.04.2017 р. (т.1 а.с.178), згідно якого при огляді ОСОБА_7 23.04.2017 р. будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

З показань як обвинуваченого, так і потерпілого судом встановлено, що вони до подій 23.04.2017 р. були знайомі, підстав надавати неправдиві свідчення та обмовляти ОСОБА_7 , ОСОБА_9 не мав. Потерпілий відразу після вчинення злочину, вказав на правопорушника, послідовно розповідав одну версію подій, що сталися, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність надав в суді покази, на підставі яких, окрім інших доказів, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, визнаних судом доведеними.

Аналізуючи обставини цієї справи та перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов до висновку про те, що обвинувачений, протиправно позбавивши життя ОСОБА_8 , вчинив вбивство потерпілого, діючи з непрямим умислом, виходячи з наступного.

Умисне вбивство розглядається як вчинене з непрямим умислом, коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Умисно завдаючи шкоду потерпілому, винний не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає.

Позиція ОСОБА_7 про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, не звільняє його від відповідальності, оскільки відсутність бажання спричинити смерть іншій особі не виключає наявності умислу на вбивство.

Так, за поясненнями самого обвинуваченого, він, захищаючись від дій потерпілих, не бажав настання смерті ОСОБА_8 , однак використовуючи ніж для нанесення кількох ударів, у тому числі в життєво-важливі органи, допускав можливість настання будь-яких невизначених суспільно небезпечних наслідків.

Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень у грудну клітину ОСОБА_8 , які протягом певного часу обвинувачений наносив, знаходячись впритул до потерпілого, суд дійшов до висновку, що їх не можна вважати такими, що були вчинені в межах необхідної оборони або з перевищенням її меж.

Не встановлено наявності у ОСОБА_7 у момент події такого афективного стану, який унеможливив би відповідальність, зазначене випливає з вказаного вище акту судово психіатричної експертизи.

По справі не встановлено жодних конкретних обставин, які могли б відвернути настання смерті потерпілого ОСОБА_8 і переконати обвинуваченого в тому, що злочинного наслідку від його дій не настане.

Дії обвинуваченого мають ознаки об`єктивної сторони вбивства: дії, якими обвинувачений спрямовував знаряддя злочину безпосередньо у життєво важливий орган потерпілого, наслідки його діяння у виді смерті потерпілого та причинний зв`язок між діями та наслідком.

Під час раптової бійки або сварки виключається наявність заздалегідь обдуманого умислу на позбавлення потерпілого життя. При неконкретизованому умислі особа завідомо усвідомлює небезпечний характер своїх дій, передбачає суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті іншої особи, та, хоча і не хоче, проте свідомо припускає її настання, що мало місце у цьому випадку.

Як встановив суд за обставинами цієї справи, завдаючи удару гострим предметом -ножем- у життєво важливі органи потерпілого, обвинувачений припускав можливість спричинення останньому шкоди, не передбачаючи конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускав можливість будь-якої шкоди,в тому числі і смерті, що фактично і настала.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд прийшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.115 КК України доведена в повному обсязі, а його доводи про наявність підстав для кваліфікації його дій як таких, що підпадають під ознаки вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, як і для перекваліфікації на ч.2 ст.121 КК України, як зазначав захисник, не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи доводи захисника щодо наявності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, суд дійшов наступних висновків.

Так, за змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.
На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Як убачається з матеріалів провадження, в зазначені вище день, час та місці ОСОБА_7 ножем завдав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кілька ударів у область життєво-важливих органів. Сам ОСОБА_7 теж не заперечує факту нанесення ножових поранень потерпілим, проте стверджує, що умислу на позбавлення їх життя не мав. Про те, як наносив ножові поранення потерпілому ОСОБА_9 , як і ОСОБА_8 , взагалі не пам`ятає, хоча і не виключає, що міг це зробити під час боротьби з потерпілими.
Перевіряючи такі доводи суд враховує, що зокрема, з показань самого потерпілого вбачається, що ножового поранення він отримав, намагаючись розборонити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і коли покидав будинок, обвинувачений його не переслідував, що свідчить про відсутність спрямованості умислу ОСОБА_7 на вчинення ним закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд прийшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, наслідком злочину - настання смерті потерпілого ОСОБА_8 , що є невідворотнім, та враховує відомості про особу обвинуваченого: не має постійного місця проживання, неофіційно працював, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, раніше був засуджений.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, особливої тяжкості скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з реальною ізоляцією від суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

На підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в сумі 8675 грн. (5952,00 грн. т.1 а.с.200), (1980,80 грн. т.2 а.с.53), (742,20 грн. т.2 а.с.72).

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , під час досудового розслідування був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого судом продовжений по 04.04.2021 р. включно.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього увязнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього увязнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч. 1 ст. 5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Ч.2 ст.5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

В той же час Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє увязнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увязнення, може помякшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, про що фактично і йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

У випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього увязнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч. 2 ст. 5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягатиме ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, що буде прямою дією цього закону в часі.

У звязку з наведеним суд приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_7 строку тримання під вартою з 23 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 КК України та ч.1 ст.115 КК України і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.115 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 23 квітня 2017 року.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , до набрання вироком суду законної сили, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 8675 грн.

Речові докази:

труси; пару шкарпеток чорного кольору; пару ботинок чорного кольору; пару шкарпеток темно-синього кольору; пару кросівок з замінника шкіри чорного кольору; шорти синтетичні темно-сірого кольору; пару шкарпеток темного кольору; футболку сірого кольору; куртку чорного кольору з нашаруванням РБК біля правого карману; зразок речовини бурого кольору; змив з нашаруванням РБК; одяг трупа ОСОБА_8 (кофта спортивна синтетична чорного кольору; джемпер в`язаний шерстяний сірого кольору, кофта синтетична світло-сірого кольору, джинси темно-сірого кольору, брюки спортивні синтетичні чорного кольору); одяг ОСОБА_7 (вовняний светр в чорну та білу смужку, кросівки темно-синього кольору з трьома білими смужками, джинсові брюки темно-синього кольору, сорочка сірого кольору зі вставками; зразки крові ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; зразки жовчі трупа ОСОБА_8 ; чарку; пляшку об`ємом 0,5 літра з написом «Nestea»; зрізи вільних нігтьових пластин; змиви з рук трупа ОСОБА_8 ; змиви з рук ОСОБА_7 , передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити;

мобільний телефон «Samsung SHG Е350Е», imei: НОМЕР_1 з сім картою мобільного оператора «Life», переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати ОСОБА_7 за належністю.

брюки джинсові темно-синього кольору, передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Вільянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати потерпілому ОСОБА_9 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді

________________ ОСОБА_2 _______________ ОСОБА_3