Номер провадження: 11-сс/813/1079/21
Номер справи місцевого суду: 523/9398/21 1-кс/523/2571/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000468, внесеному до ЄРДР 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000468, внесеному до ЄРДР 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та накладено арешт на речі, вилучені в ході обшуку а саме на: автомобіль марки «Тойота» д/з НОМЕР_1 , ключ від зазначеного автомобіля, який упакований до спеціального пакету SUD 1121618, шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном будь-якими особами/будь-яким особам.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що зазначене майно є доказом злочину, а тому, з метою збереження речових доказів а також проведення ряду судових експертиз та слідчий дій необхідно накласти арешт на таке майно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що:
-автомобіль, на який накладений арешт є законно здобутим та таким, що не використовувався для здійснення будь-яких злочинів;
- на момент винесення ухвали оскаржуваної ухвали майно не було визнано речовим доказом;
- власник автомобіля не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні;
- судом першої інстанції було порушено строк накладення арешту;
- відсутні правові підстави на накладення арешту на майно, однак судом це проігноровано.
На підставі вищевикладеного просить ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого.

Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власників майна адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина перша ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1-3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати перелік майна, на яке необхідно накласти арешт, який має бути викладений у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Апеляційним судом встановлено, що в порушення вимог ст.171 КПК України у клопотанні слідчого не зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; в клопотанні не зазначено і до клопотання не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, що унеможливлює перевірку правової підстави для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що з метою арешту майна є збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Разом з тим, відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Натомість, у клопотанні не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий у клопотанні формально зазначив мету накладання арешту збереження речових доказів, належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається з поданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 23.03.2021 року приблизно о 18:30 годині невстановлені особи, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 25, погрожуючи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусово змусили сісти до автомобілю, після чого відвезли його до приватного будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , де утримували останнього проти його волі.

За вказаним фактом 02.04.2021 розпочате досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у межах якого 17.06.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, від 25.05.2021 року проведено обшук автомобіля «Тойота» д/з НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено ключ від зазначеного автомобіля, який упакований до спеціального пакету SUD 1121618 та автомобіль марки «Тойота» д/з НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання про арешт майна, слідчий посилається на те, що підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно є доказом злочину, метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення ряду судових експертиз та слідчих дій.

В обґрунтування клопотання про арешт майна, прокурор посилається на те, що постановою слідчого від 17.06.2021 року, майно, вилучене в ході означеного обшуку, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами.

Разом з тим, визнаючи вилучене за результатами проведення обшуку майно речовими доказами, сторона обвинувачення ні в постанові про визнання речовими доказами від 17.06.2021 року, ні в клопотанні про їх арешт, не вказала, на підставі яких даних (відомостей), було зроблено висновок про відповідність категорії речових доказів автомобілю марки «Тойота» д/з НОМЕР_1 та ключа від зазначеного автомобіля.
До того ж, як вбачається з викладеної у постанові про визнання зазначеного майна речовими доказами від 17.06.2021 року фабули кримінального правопорушення, потерпілого примусово змусили сісти до автомобілю марки «Мазда» в кузові універсал іноземної реєстрації « НОМЕР_2 ». Крім того, з показів потерпілого ОСОБА_10 , які викладені у доданому до матеріалів клопотання слідчого протоколі допиту від 08.04.2021 року, вбачається, що потерпілого примусово змусили сісти до автомобілю марки «БМВ» чорного кольору та в подальшому перевозили його в автомобілі «Тойота» джип темного кольору, тоді як прокурор в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що арешт накладено на інший автомобіль.

Разом з цим, у судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що у матеріалах кримінального провадження наявні докази того, що зазначений автомобіль відповідає критеріям речового доказу, оскільки він був предметом злочину, однак таких доказів не долучено до матеріалів клопотання слідчого про арешт майна.

Таким чином, за наявних недоліків клопотання та доданих матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував те, що подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, розглянув клопотання по суті, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвала районного суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити частково, оскаржувану ухвалу - скасувати, а клопотання - повернути прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000468, внесеному до ЄРДР 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 повернути прокурору процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з часу отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4