Справа №295/3284/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі кримінальне провадження № 0000391 від 25.01.2019 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, дітей не має, судимого:
-31.03.2020 Богунським районним судом м. Житомира за ст. 185 ч. 2, ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі,
по обвинуваченню за ст. 186 ч. 2 КК України,
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:

24.12.2018 близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_6 перебував поблизу багатоповерхового будинку № 27 по вул. БОС у м. Житомирі де зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 , з яким розпочав розмову. В ході спілкування ОСОБА_6 помітив у ОСОБА_5 мобільний телефон «Самсунг», моделі «GT-S5380D» після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, а саме описаного мобільного телефону. Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , шляхом ривка з рук потерпілого ОСОБА_5 вирвав мобільний телефон та чином заволодів ним, після чого покинув місце злочину. Внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_6 заподіяв останньому матеріальної шкоди на суму 464 грн. 29 коп.
Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 186 ч. 2 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений вказав, що був разом зі своїм приятелем ОСОБА_8 , побачили ОСОБА_9 , який мав телефон. Він попросив включити музику, а потім забрав телефон та пішов, ОСОБА_9 кликав його, але він не повернувся. У послідуючому телефон продав, гроші витратив. Просить суворо не карати.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих дій підтверджується також і дослідженими доказами.
Зокрема потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно мав телефон, яким користувався. На період подій він проживав на вулиці, так як не мав свого помешкання. До нього підійшов обвинувачений, коли він слухав музику, сказав, що хоче іншу музику, забрав телефон та пішов, він говорив повернути телефон, але ОСОБА_10 не повернув, тому він звернувся до поліції. Разом з ОСОБА_11 був і ОСОБА_8 , який все бачив.
Факт заволодіння належним ОСОБА_5 телефоном підтверджено і дослідженими документами, в своїй заяві про вчинення злочину потерпілий розповів про обставини його, підтвердив також і під час проведення слідчого експерименту. Його показання між собою співпадають, не різняться з показами обвинуваченого та з даними показаннями свідка ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту.
Мобільний телефон добровільно був виданий працівникам поліції особою, яка його в послідуючому придбала свідком ОСОБА_12 , про що зазначено у відповідній заяві.

Обираючи вид та розмір покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, вказані у ст. 65 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. Пом`якшуючими обставинами відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину.

При призначенні виду та розміру покарання суд також враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, характеризується за місцем проживання негативно, не працює, на обліку за станом здоров`я не перебуває, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, а тому суд вважає, що оскільки покарання має на меті не тільки виправлення обвинуваченого, але й запобігання вчиненню інших злочинів, покарання можна обрати в умовах ізоляції від суспільства, але не в максимальному розмірі санкції статті, з застосуванням вимог ст. 70 ч. 1 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України, щодо процесуальних витрат відповідно до вимог ст. 124 КПК України. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 186 ч. 2 КК України та призначити покарання 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до статті 70 ч. 4 КК України з урахуванням вироку Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2020 за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили. Зарахувати у строк покарання відбуте покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2020.

Речові докази: мобільний телефон - залишити власнику.

Процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 1430 грн. 00 коп. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня проголошення, засудженим протягом того ж строку з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1