Дата документу 01.04.2021 Справа № 335/4605/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/86/21Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/4605/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000667, за апеляційними скаргами прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Скасовано арешт на автомобіль «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 23.02.2018 року, приблизно о 18 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїжджої частини вул. Перемоги зі сторони бул. Шевченка в напрямку вул. 12 Квітня в м. Запоріжжя.

В цей час, на регульований світлофором пішохідний перехід, який розташований в районі буд. №23, на зелений для себе сигнал світлофора вийшла пішохід ОСОБА_11 , яка почала перетинати проїжджу частину вул. Перемоги зліва-направо по ходу руху автомобіля «CHEVROLET AVEO». Під час перетину дороги для пішохода ОСОБА_11 загорівся червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим, остання перейшла с темпу шагу на темп бігу та продовжила закінчувати маневр перетину проїжджої частини.

Перед перехрестям вул. Перемоги та вул. 12 Квітня, в напрямку вул. Тюленіна, незважаючи на те, що для на нього загорівся зелений сигнал світлофора, в середній смузі стояв автомобіль «ВАЗ-21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 та в лівій смузі рухався невстановлений транспортний засіб, водій якого надавав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_11 .

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_8 , наближаючись до пішохідного переходу на зелений для себе сигнал світлофора, не врахувавши, що видимість пішохідного переходу та пішохода для нього була обмежена транспортними засобами, що знаходились на сусідніх смугах, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши можливість пішоходу ОСОБА_11 закінчити перетин проїжджої частини, виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова скоїв наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

- п.18.2.: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.18.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-209 від 04.04.2018 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження з якими була доставлена до КУ «МКЛЕтШМД».

Згідно висновку судової медичної експертизи № 459М від 02.04.2018 року, закриті компресійні (вдавлені) переломи тіл 4 та 5 шийних хребців з незначним (менше ніж на 1/3) зменшенням висоти переднього краю, набряк м`яких тканин в області шиї у ОСОБА_11 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Закриті переломи 2,3,4 ребер справа по середньо-ключичній лінії без зміщення кісткових фрагментів у ОСОБА_11 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Закритий багато уламковий перелом головки та шийки правої плечової кістки з подальшим виконанням метало остеосинтезу перелому проксимального відділу правої плечової кістки у ОСОБА_11 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Закритий перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_11 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Струс головного мозку, рана в області лоба, садна в області лоба у ОСОБА_11 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухаючогося автомобіля, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Ці дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а зазначене в обвинувальному акті порушення ним п.18.2 Правил дорожнього руху України не підтверджується висновком проведеної у кримінальному провадженні комісійної комплексної судової фототехнічної та обставин і механізму ДТП експертизи, яка встановила в діях ОСОБА_8 порушення, у якому він органом досудового розслідування не обвинувачувався, і від якого він не здійснював свій захист.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів зазначає, що судовий розгляд визнається неповним, якщо не вжито заходів щодо перевірки показань заінтересованих учасників провадження, що покладені в основу судового рішення (в даному випадку висновки про вину або невинуватість особи обґрунтовані лише показаннями обвинуваченого і не вжито належних заходів для дослідження інших доказів), висновки суду побудовано на припущеннях, не повно досліджено версії обвинувачення або захисту.
Суд першої інстанції при оцінці доказів дійшов висновку, що досліджений у судовому засіданні протокол огляду ДВД-диску від 26.02.2018 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки слідчим були порушенні процесуальна форма і процесуальний порядок отримання цього доказу. Вказаний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, невмотивований та не відповідає фактичним обставинам справи. Процесуальна дія огляд ДВД-диску проведено слідчим у порядку, встановленому КПК України, а тому вказаний доказ є належним та допустимим. Зокрема, у даному кримінальному провадженні відсутні особи, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені при проведенні огляду диску, та участь яких слідчий мав забезпечити для проведення вказаної процесуальної дії. Участь понятих відповідно до норм КПК України не є обов`язковим для проведення зазначеної процесуальної дії, їх залучення проводиться на розсуд слідчого. Вивченням протоколу огляду ДВД-диску від 26.02.2018 року було встановлено, що вказана процесуальна дія є лише фактичним описом слідчим відеозапису, що міститься на диску, без проведення будь-яких вимірювань. В подальшому слідчим з використанням функцій персонального комп`ютера «PrintScreen» виготовлено фотографії з пояснювальними написами до них. Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що дії, які проводив слідчий ОСОБА_13 відносяться до спеціальних знань відеотехніки, яких у нього немає, та до огляду мав бути залучений фахівець, або ж призначатися відео-технічна експертиза, є необґрунтованими та надуманими, оскільки слідчим не проводився аналіз інформацій, не здійснювалося вимірювання часу, а лише описано обставини зафіксовані на камері спостереження.
Висновок суду першої інстанції, що досліджений у судовому засіданні висновок інженерно-транспортної експертизи №9-209 від 04.04.2018 року є недопустимим доказом, є необґрунтованим, невмотивованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції вважав висновок недопустимим доказом, оскільки в його основу покладено визначені слідчим дані, які не відповідають дійсності. Однак, в ході судового розгляду кримінального провадження постанова слідчого ОСОБА_14 про призначення експертизи від 02.04.2018 року не була предметом безпосереднього дослідження судом, посилання на неї судом у вироку взагалі суперечить загальним засадам кримінального провадження. Разом з цим, орган досудового розслідування вважає висновок інженерно-транспортної експертизи №9-209 від 04.04.2018 року належним та допустимим доказом, за результатами проведення якої експертом надано законний, обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок №9-209, яким встановлено причетність ОСОБА_15 до порушення п.18.2 ПДР України, що знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Крім того, в ході судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_9 заявлено письмове клопотання про призначення судом комплексної аудіо-відео технічної і інженерно-транспортної експертизи, яке сторонам вручили під підпис за 10 хвилин до початку судового розгляду, прокурор просив суд надати час підготувати аргументовані письмові заперечення на клопотання сторони захисту, але суд проігнорував позицію прокурора, чим допустив неповноту судового розгляду. Разом з цим, судом першої інстанції безпідставно покладено в обґрунтування невинуватості ОСОБА_8 висновок комплексної аудіо-відео технічної і інженерно-транспортної експертизи №11/6.1/50, №11/10.1/51 від 11.02.2019 року, проведеної за клопотанням сторони захисту. Однак вказаний висновок не містить опису отриманих експертом матеріалів, що також залишилося поза увагою суду при оцінці належності та допустимості даного доказу. Зазначене свідчить про упередженість суду першої інстанції при винесені судового рішення, однобічність оцінки доказів на користь невинуватості ОСОБА_8 .
Вказані факти в своїй сукупності являються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції винести законне та обґрунтоване рішення.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник потерпілої вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів зазначає, що дійшовши висновку про те, що досліджений у судовому засіданні протокол огляду ДВД-диску від 26.02.2018 року є неналежним та недопустимим доказом, суд першої інстанції не врахував, що в обов`язковому порядку поняті залучаються слідчим в випадках, передбачених ч.7 ст.223 КПК України, а огляд ДВД-диску не є таким випадком.

Також, суд не врахував, що відповідно до ч.3 ст.237 КПК України, для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Тобто, питання щодо залучення зацікавлених осіб та спеціаліста під час проведення огляду слідчий вирішує самостійно, за своїми внутрішніми переконаннями. У даному випадку суд не зазначив, яких зацікавлених осіб повинен був залучити слідчий, та у чому полягає порушення їх прав. Натомість протокол огляду ДВД-диску від 26.02.2018 року містить фактичний опис зображення відеозапису диску, без проведення будь-яких вимірювань, тобто є стенограмою. Слідчий не проводив будь-яких дій, які потребували спеціальних знань, а отже в залученні спеціаліста не було потреби.

Оцінюючи висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року, суд визнав його недопустимим доказом з тієї причини, що в його основу покладено визначені слідчим дані, які не відповідають дійсності. Проте суд не вказав, які саме дані він вважає такими, що не відповідають дійсності. В ході судового розгляду кримінального провадження постанова слідчого ОСОБА_14 про призначення експертизи від 02.04.2018 року не була предметом безпосереднього дослідження судом, посилання на неї судом у вироку взагалі суперечить загальним засадам кримінального провадження. До того ж, посилання суду на ту обставину, що «острівець безпеки» не було зазначено у постанові слідчого про призначення експертизи не заслуговує на увагу з тієї причини, що експерту безпосередньо надавались матеріали кримінального провадження, у тому числі протокол огляду місця події з додатками, на яких зафіксовано наявність «острівця безпеки». Тобто, документи, на яких зафіксовано наявність острівця безпеки безпосередньо досліджувались експертом.

Крім того, задовольняючи клопотання сторони захисту про призначення експертиз, суд першої інстанції всупереч принципу об`єктивності та неупередженості, не надав прокурору та потерпілій достатнього часу для ознайомлення з клопотанням та підготовки зустрічних питань і пропозицій щодо експертного дослідження, обмеживши їх поточним судовим засіданням, в якому вони і отримали клопотання. Навіть заявлені усно представником потерпілої пропозиції щодо експертного дослідження не були враховані судом під час призначення експертизи.

Також суд надав невірну оцінку показам потерпілої, вказавши, що потерпіла бачила машини, розуміла, що порушує ПДР, але думала, що встигне перебігти проїжджу частину. Під час допиту потерпіла зазначила, що вона почала переходити проїзну частину на зелений сигнал світлофора, проте розуміла, що час на перехід спливає, бо було десь 7-8 секунд до закінчення дозвільного сигналу. Дійшовши до середини дороги, «острівця безпеки», вона не бачила сигнал світлофора, проте бачила, що автомобілі в двох полосах стоять і пропускають її, тож вона продовжила рух з прискоренням, після чого на неї здійснив наїзд автомобіль під керуванням ОСОБА_8 .

Звертає увагу суду, що сторона обвинувачення не заперечує, що зіткнення відбулось в момент, коли для потерпілої був заборонений сигнал світлофора, проте вона завершувала перехід проїзної частини і водій ОСОБА_8 в даній ситуації не вжив достатніх заходів безпеки та здійснив швидкий виїзд на перехрестя, не надавши можливості потерпілій закінчити перехід дороги, чим порушив вимоги п.18.2. ПДР України. А тому в діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На підставі викладеного просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В запереченнях на апеляційні скарги захисник адвокат ОСОБА_9 просить апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора та представника потерпілої на підтримання апеляційних скарг; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 23.02.2018 року близько 18-ї години він рухався зі швидкістю 40-45 км/год в крайній правій полосі руху на автомобілі «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Перемоги в м. Запоріжжя в напрямку вул. Тюленіна. Видимість була нормальна, ввімкнене ближнє світло фар. Попереду рухався автомобіль «Газель», закриваючи частину огляду. Проїжджаючи на зелене світло перехрестя з вул. 12 Квітня, відчув удар і зупинився. Зрозумів, що вчинив наїзд на пішохода. Включив в автомобілі аварійну сигналізацію, допоміг постраждалій. Хтось викликав «швидку допомогу». Підходив раніше незнайомий чоловік і сказав, що все бачив. Приїхала поліція. Постраждалу доставили до лікарні, а його освідували на знаходження в стані алкогольного сп`яніння, яке було відсутнє. Автомобіль забрали на штрафмайданчик. Наступного дня потерпілу відвідав у лікарні, вибачився, надав матеріальну допомогу в сумі 25 000 гривень.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що 23.02.2018 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин знаходилась в м. Запоріжжя та здійснювала як пішохід рух по вул. 12 Квітня через регульоване світлофором перехрестя з вул. Перемоги. Час був вечірній, вулиця освітлювалась. Розпочала рух на зелене світло світлофора. Перетинаючи три полоси, приблизно через 7-8 секунд руху, бачила як зелене світло почало мигати та вирішила прискоритись. Дійшла до середини проїжджої частини, розділеної бетонним укріпленням. Не звернула уваги на сигнал світлофора, який на той час вже горів. Вирішила, що встигне завершити перетин вулиці. Справа водії автомобілів, що знаходились в першій і другій полосі руху, стояли і вона вирішила, що вони пропускали її, а на третій дальній від неї полосі дороги автомобілів не було, але коли дійшла до неї, то отримала удар та впала. Люди почали надавати медичну допомогу, викликали «швидку». Водій дав свій номер телефону. Пізніше надав матеріальну допомогу в сумі 25 000 гривень на лікування.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що 23.02.2018 року близько 18 години на власному автомобілі рухався по вул. Перемоги в м. Запоріжжя від бул. Шевченко в напрямку вул. Тюленіна. При наближенні до перехрестя з вул. 12 Квітня загорілося червоне світло світлофора. Він зупинив свій автомобіль першим в середньому ряду. Бачив як жінка пішохід перетинала перехрестя зліва на право. Коли вона знаходилась посередині проїжджої частини, для неї вже горіло жовте світло світлофора. Вона продовжила рух і навіть прискорила його. Її став пропускати водій, що стояв в полосі зліва від нього, позаду якого були і інші автомобілі. Хоча для його автомобіля вже загорівся зелений сигнал, він також вирішив пропустити пішохода і рух не розпочинав. Стояли також і автомобілі, що знаходились позаду нього. В цей час автомобілі зліва вже розпочали рух. Коли вона вийшла на останню для перетину смугу, її вдарив автомобіль, що рухався в цей час справа від нього, яка до цього часу була не зайнята. Швидкість цього автомобіля була приблизно 40-50 км/год. Жінці стали надавати допомогу, а він викликав «швидку».

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що доводи апелянтів в основному зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи внаслідок неправильної оцінки доказів у кримінальному провадженні та через це щодо безпідставного виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції при розгляді провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Зі змісту обвинувального акта випливало, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення в рамках кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та ставилось йому в провину порушення п. 18.2 Правил дорожнього руху України.

Кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, настає лише в разі порушення особою, яка керує транспортним засобом Правил дорожнього руху України, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Пунктом 18.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що «на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Відповідно до пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення останній, наближаючись до пішохідного переходу на зелений для себе сигнал світлофора, не врахувавши, що видимість пішохідного переходу та пішохода для нього була обмежена транспортними засобами, що знаходились на сусідніх смугах, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши можливість пішоходу ОСОБА_11 закінчити перетин проїжджої частини, виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова скоїв наїзд на останню, чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження.

На підтвердження винуватості водія ОСОБА_8 сторона обвинувачення послалась на наступні письмові докази:

- висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року, згідно якого водій ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно вимогам п.п. 12.2, 18.2 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 18.2 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Натомість у діях водія ОСОБА_8 невідповідності вимогам п. 12.2. Правил дорожнього руху України не вбачається. Оцінка дій пішоходів не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань в області експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, тому дії пішохода ОСОБА_11 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно на підставі розділу 4 Правил дорожнього руху України (а.п. 74-78);

- протокол огляду носія інформації DVD-R диска «Verbatim 4.7 GB» від 26.02.2018 року, згідно якого на вказаному диску міститься відеофайл з зображенням зовнішньої камери спостереження, яка розташована на будівлі №23 по вул. Перемоги та знімає перехрестя вул. 12 Квітня та вул. Перемоги в м. Запоріжжя (а.п. 82-85);

- висновок судово-медичної експертизи № 459М від 02.04.2018 року, відповідно до якого закриті компресійні (вдавлені) переломи тіл 4 та 5 шийних хребців з незначним (менше ніж на 1/3) зменшенням висоти переднього краю, набряк м`яких тканин в області шиї у гр. ОСОБА_11 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження (п.2.1.1 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року). Закриті переломи 2, 3, 4 ребер справа по середньо-ключичній лінії без зміщення кісткових фрагментів у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року). Закритий багатоуламковий перелом головки та шийки правої плечової кістки з подальшим виконанням металоостеосинтезу перелому проксимального відділу правої плечової кістки у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року). Закритий перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у гр. ОСОБА_11 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року). Струс головного мозку, рана в області лоба, садна в області лоба у гр. ОСОБА_11 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року), дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухаючогося автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи (а.п. 88-91);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2018 року зі схемою та фототаблицею (а.п. 92-101);

- висновок щодо результатів медичного огляду № 795, згідно якого станом на 20 годину 05 хвилин 23.02.2018 року ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.п. 110);

- довідку лікарів нарколога та психіатра, згідно яких ОСОБА_8 на обліку не перебуває (а.п. 113-114);

- інформацію ЦОСІ ДІТ МВС України, згідно якої ОСОБА_8 раніше не судимий (а.п. 111);

- характеристику з місця проживання, згідно якої ОСОБА_8 характеризується позитивно (а.п. 112);

- копію паспорта ОСОБА_8 , його посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.п. 108-109).

На підтвердження вини ОСОБА_8 прокурором був представлений протокол огляду місця ДТП від 23.02.2018 року.

На схемі огляду ДТП, яка є невід`ємною частиною протоколу огляду, зазначено і розмітку, яка означає «острівець безпеки» (а.п. 97).

Острівець безпеки, згідно визначення в розділі 1 ПДР України, - це технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пішохід ОСОБА_11 , перетнувши половину проїжджої частини, і при загорянні забороненого для неї червоного сигналу світлофора, знаходилась на «острівці безпеки» і не мала необхідності і права завершувати перехід дороги, порушуючи Правила дорожнього руху.

Також прокурор, в якості доказу, представив суду першої інстанції протокол огляду DVD+R диску від 26.02.2018 року, складений слідчим ОСОБА_13 (а.п. 82-85).

Колегія суддів погоджується з твердженням районного суду про те, що вказаний протокол огляду є неналежним та недопустимим доказом через порушення слідчим процесуальної форми та процесуального порядку отримання цього доказу.

Так, огляд відноситься до слідчих дій, регламентованих главою 20 КПК України. Між тим, слідчий, не маючи спеціальних знань відеотехніки, в порушення вимог закону, провів огляд самостійно, без залучення зацікавлених осіб, без понятих та фахівця.

При огляді відео слідчий самостійно встановив на яких секундах проходила зміна сигналів на світлофорах, встановив на який сигнал світлофора і на якій секунді пішохід вийшов на проїжджу частину, встановив час руху пішохода.

Проте, при відтворенні вказаного DVD+R диску в судовому засіданні встановлено, що вказані слідчим в протоколі огляду дані, не відповідають інформації відеофайлу, що оглядався (а.п. 81).

Дії, які проводив слідчий ОСОБА_13 відносяться до спеціальних знань відеотехніки, яких у нього немає. Відповідно, огляд повинен проводитися за участю фахівця або ж призначатися відео-технічна експертиза. Поняті до проведення цієї слідчої дії також не залучалися.

Вказаний протокол суперечить іншим доказам з точки зору визначення обставин події. Тим паче, що він є носієм початкових даних, наданих слідчим експертам для проведення інженерно-транспортної експертизи.

У зв`язку із чим, доводи апелянтів про те, що протокол огляду DVD+R диску від 26.02.2018 року складений слідчим у відповідності до вимог КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Натомість, представлений стороною обвинувачення та досліджений в суді першої інстанції DVD+R диск «Verbatim 4.7 GB» з інформацією з камери спостереження, яка розміщена на будинку № 23 по вул. Перемоги, в цілому підтверджує невинність ОСОБА_8 , оскільки на ньому зафіксована наступна інформація: ДТП сталася на регульованому пішохідному переході з працюючим світлофором; між смугами зустрічного і попутного напрямку руху по вул. Перемоги видно розмітку, що означає «острівець безпеки»; в момент, коли на світлофорі для автомобілів спалахує жовте світло і при цьому горять одночасно червоний і жовтий, для пішоходів в той самий момент сигнал світлофора змінюється із зеленого на червоний, що забороняє рух; видно коли пішохід розпочинає рух на пішохідний перехід; зафіксований момент, коли зелений сигнал світлофора для пішохода починає мигати, а відповідно до підпункту «в» п. 8.7.3 ПДР України, зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде включений сигнал, що забороняє рух, з чого виходить, що в мить, коли пішохід тільки що почав рух по пішохідному переходу і рухався через три смуги зустрічного напряму руху до острівця безпеки, світлофор вже інформував пішохода про те, що включений сигнал, який забороняє рух; зафіксовано момент коли відбувається зміна сигналів світлофора - для автомобілів жовтий, а для пішоходів - червоний сигнал, що забороняє рух; видно момент, коли пішохід вже знаходився на острівці безпеки, коли для нього горіло червоне світло світлофора, а для автомобілів спалахує зелений; зафіксований момент, коли пішохід починає перетинати проїжджу частину з острівця безпеки на червоний сигнал світлофора; зафіксований момент дорожньо-транспортної події. Крім того, на цьому диску зафіксована інформація про рух автомобілів, які знаходилися в середньому і лівому рядах і обмежували видимість пішохода водію ОСОБА_8 .

Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року недопустимим доказом з тієї причини, що в його основу були покладені дані, які містяться в протоколі огляду DVD+R диску від 26.02.2018 року, який судом був визнаний недопустимим доказом. Крім того, слідчий ОСОБА_14 у постанові від 02.04.2018 року про призначення експертизи вказав невірні початкові дані, а саме відсутність розмітки «острівець безпеки» та інші, що потягло за собою невірний висновок експерта.

Доводи апелянтів про те, що в ході судового розгляду кримінального провадження постанова слідчого ОСОБА_14 про призначення експертизи від 02.04.2018 року не була предметом безпосереднього дослідження судом, не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається із звукозапису судового засідання від 25.10.2018 року, вказана постанова разом з іншими письмовими доказами була досліджена безпосередньо судом першої інстанції (а.п. 116).

З метою усунення сумнівів в об`єктивності висновку інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року судом першої інстанції було призначено комплексну аудіо-відео технічну і інженерно-транспортну експертизу.

Так, відповідно до висновку експертів № 11/6.1/50 № 11/10.1/51 від 11.02.2019 року (а.п. 137-143):

- згідно наданої на дослідження відеограми, пішохід ОСОБА_11 розпочала рух з острівка безпеки на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух;

- згідно наданої на дослідження відеограми, з моменту початку руху пішохода ОСОБА_11 з острівка безпеки до моменту наїзду на неї автомобілем «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , минуло 2,6 секунди;

- згідно наданої на дослідження відеограми, з моменту зміни сигналу світлофора на зелений сигнал для водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до моменту наїзду на пішохода ОСОБА_11 «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , минуло 2,0 секунди;

- у даній дорожній обстановці водій автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху;

- для оцінки дій пішоходів не потрібно застосування спеціальних технічних пізнань, тому у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, оцінити дії пішохода ОСОБА_11 органи розслідування повинні самостійно відповідно до розділу 4 Правил дорожнього руху;

- встановити технічну можливість для водія ОСОБА_8 уникнути наїзду на пішохода, при даному механізмі пригоди, на даному етапі дослідження не надається можливим;

- з технічної точки зору небезпека для руху водію автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці виникає в момент появи у водія об`єктивної можливості виявити пішохода на проїзній частині дороги;

- встановити чи відповідали (не відповідали) дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам ПДР України та чи знаходяться (не знаходяться) вони в причинному зв`язку з даною пригодою, при заданому механізмі пригоди, на даному етапі дослідження не надається можливим.

Таким чином, вказаною експертизою встановлено, що пішохід ОСОБА_11 розпочала рух з «острівця безпеки» на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, чим сама порушила вимоги Правил дорожнього руху. За цих обставин водій ОСОБА_15 повинен був діяти, згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Тобто, вказаним висновком не було встановлено порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 18.2 Правил дорожнього руху, яке інкримінувалося йому стороною обвинувачення.

Крім того, цей висновок експертизи підтверджується свідченнями свідка ОСОБА_12 та частково свідченнями потерпілої ОСОБА_11 , про те, що потерпіла почала рухатися з «острівця безпеки» вже на забороняючий сигнал світлофора.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав висновок комплексної аудіо-відео технічної і інженерно-транспортної експертизи № 11/6.1/50 № 11/10.1/51 від 11.02.2019 року належним і допустимим доказом, оскільки він ґрунтується на об`єктивних даних встановлених в ході судового розгляду, які до того ж узгоджуються з іншими доказами по справі, з чим погоджується й колегія суддів.

З метою повного й всебічного розгляду апеляційних скарг апеляційним судом було допитано експерта ОСОБА_16 , який проводив експертизу № 11/6.1/50 № 11/10.1/51 від 11.02.2019 року.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_16 пояснив, що ним була проведена експертиза на підставі ухвали суду від 05.12.2018 року. Під час дослідження матеріалів кримінального провадження, які були надані йому разом з ухвалою про призначення експертизи, зокрема відеозапису події ДТП, ним було зроблено висновок, що пішохід ОСОБА_11 , виходячи на проїзну частину даного напрямку не мала переваги у русі, оскільки вона здійснювала рух на забороняючий сигнал світлофора, тому п. 18.2 ПДР України у даній ситуації водій ОСОБА_8 не порушив.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують дані Правила.

Пунктом 4.9 ПДР України зазначено, що в місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїжджої частини дороги одного напряму, повинні знаходитися на острівці безпеки або лінії, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямів, а у разі їх відсутності - на середині проїжджої частини і можуть продовжити перехід тільки тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора або регулювальника і переконаються у безпеці подальшого руху.

Виходячи з вимог пункту 4.9 ПДР України, пішохід ОСОБА_11 вже не встигала повноцінно закінчити перехід проїжджої частини одного напряму і повинна була знаходитися на острівці безпеки. Вона не мала права перетинати проїжджу частину дороги другого напряму на заборонний сигнал світлофора для пішоходів, а повинна була діяти згідно Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 4.10 ПДР України, де сказано, що перед виходом на проїжджу частину із-за транспортних засобів, що стоять, і будь-яких об`єктів, що обмежують обзорність, пішоходи повинні переконатися у відсутності транспортних засобів, що наближаються;

- п. 4.14 а) і 4.14б) ПДР України - пішоходам забороняється:

а) виходити на проїжджу частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе і інших учасників руху;

б) несподівано виходити, вибігати на проїжджу частину, у тому числі на пішохідний перехід.

Небезпека для руху водію у даній дорожній обстановці виникає в момент появи у водія об`єктивної можливості виявити пішохода на проїзній частині дороги. У даному випадку об`єктивна можливість виявити пішохода на проїзній частині дороги і виникнення події ДТП фактично не розірване у часі.

Отже встановити технічну можливість для водія ОСОБА_8 уникнути наїзду на пішохода, при даному механізмі пригоди, експертом на даному етапі дослідження не видалося можливим.

Стороною обвинувачення ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, переконливих фактів або доказів протилежного, які б спростовували ці висновки, надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачення у відношенні ОСОБА_8 побудовано на припущеннях та на доказах, здобутих у спосіб не передбачений КПК України, а стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи апелянтів про те, що, призначаючи комплексну експертизу, суд не надав прокурору та потерпілій стороні достатнього часу для ознайомлення з клопотанням захисника про призначення експертизи та підготовки питань для експертного дослідження не відповідають дійсності та спростовуються звукозаписом судового засідання від 05.12.2018 року (а.п. 129), відповідно до якого питання, які були поставлені на вирішення експертів, обговорювалися усіма учасниками процесу та кожен пропонував свої питання.

Доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки показань потерпілої ОСОБА_11 колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, як вбачається з її показань, вона, починаючи рух з «острівця безпеки», не бачила який в цей час горів для неї сигнал світлофора.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду, що в діях водія ОСОБА_8 відсутні порушення п. 18.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було висунуто обвинувачення ОСОБА_8 , навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності та у взаємозв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи зазначені вимоги закону та беручи до уваги, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що в діянні ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

За таких обставин, колегія суддів, вважає вирок районного суду законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для його скасування та ухвалення нового вироку або призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4