ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1372/21 Справа № 190/238/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ "П`ятихатська виправна колонія (№122)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року відмовлено у задоволенні подання державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що з огляду на характеристику засудженого, а також те, що заохочення засуджений ОСОБА_7 за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці мав не на протязі всього часу відбування покарання, а напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що заохочення отримав у червні та вересні 2020 року, а можливість реалізувати своє право на умовно-дострокове звільнення 12 лютого 2021 року. Звертає увагу, що з клопотанням про умовно-дострокове звільнення звернувся не він сам, а установа, що свідчить про його виправлення. Вказує, що має 2 заохочення, працевлаштований, мав 3 стягнення, які на даний час погашені, відвідує виховні заходи та приймає участь у програмі диференційного виховного впливу, характеризується позитивно. Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки та після умовно-дострокового звільнення має намір працевлаштуватись.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженого і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки з подальшим звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року скасовано вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року в частині призначення покарання та призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, в іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Початок строку відбування засудженим покарання 12 лютого 2019 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 12 лютого 2023 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений з 14 лютого 2019 року перебуває в місцях позбавлення волі та під час утримання у державній установі Дніпровська установа виконання покарання (№4) характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 10 березня 2019 року відбуває покарання в державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) та за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, мав 3 дисциплінарних стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, має 2 заохочення, працевлаштований на добровільних засадах до пожежної дружини установи без оплати праці, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом та іншими засудженими, до робіт з благоустрою території установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в програмі диференційного виховного впливу Правова просвіта, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, не виявив бажання бути залученим до професійно-технічного навчання, участі у роботі самодіяльних організацій не бере.
Крім того, рішенням комісії державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) від 20 лютого 2020 року відмовлено засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не став на шлях виправлення.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року було відмовлено у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_7 більш м`яким покаранням.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 та залишено без зміни ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
Крім того, судом враховано, що засуджений за час відбування покарання в державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) отримав 2 заохочення лише у 2020 році, тобто напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України, при цьому на протязі 2019 року та 2021 року відбування покарання заохочень не мав, не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення, що свідчить про недоведення засудженим свого виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , оскільки сумлінне виконання засудженим своїх обов`язків, наявність 2 заохочень та відсутність стягнень не свідчить, що засуджений став на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений відбув необхідну частину покарання, працевлаштований, характеризується позитивно, не має непогашених дисциплінарних стягнень, відвідує виховні заходи та приймає участь у програмі диференційного виховного впливу, має міцні соціальні зв`язки та намір працевлаштуватись після звільнення, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до нього суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення ОСОБА_7 свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ "П`ятихатська виправна колонія (№122)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4