Справа № 511/290/17
Провадження № 1-кп/496/154/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

обвинуваченої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Роздільна Одеської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 18.04.2006 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 186 КК України за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки;

- 28.05.2008 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 186, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненої умовно-достроково 01.07.2011 року, згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2011 року, невідбутий строк 10 місяців 7 днів;

- 19.05.2017 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016 року, ОСОБА_13 близько 21.30 год, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_11 , прибула до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає гр. ОСОБА_11 . Шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку ОСОБА_13 увійшла на територію подвір`я та прослідувала до вхідних дверей будинку, які також не були зачинені, де взяла металеву монтировку в той час, як господарка будинку ОСОБА_11 знаходилась на вулиці. Потрапивши через прихожу кімнату в кухню, ОСОБА_13 сховалась за тумбою та чекала, коли ОСОБА_11 увійде до будинку.

Зустрівшись із господаркою ОСОБА_11 в приміщенні кухні, ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, маючи прямий умисел на заволодіння майном потерпілої, з метою недопущення протидії з боку ОСОБА_11 доведенню злочинного наміру до кінця, застосувала фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні останній декількох ударів по голові металевою монтировкою, внаслідок чого завдала ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми, яка представлена трьома забитими ранами волосистої частини голови справа; перелому склепіння черепа (вдавлений осколковий перелом лобної кістки праворуч, лінійний перелом лобної кістки справа і правої скроневої кісток); крововиливи над твердою (епідуральна гематома) під м`яку оболонку головного мозку; забиття головного мозку (вогнища контузії в правій лобній і лівій скроневій частках мозку) від яких ОСОБА_11 втратила свідомість.

Скориставшись непритомним станом ОСОБА_11 , ОСОБА_13 з метою недопущення її опору, знайшовши на місці скоєння злочину шарф, зв`язала ним руки ОСОБА_11 за спиною і доводячи свій злочинний намір до кінця, спрямований на заволодіння чужим майном, викрала особисті речі потерпілої, а саме: мобільний телефон «Нокіа-Х2» чорного кольору, вартістю 300 грн., якій знаходився на ліжку в одній з кімнат, гроші у сумі 30 000 білоруських рублів (40 грн. 29 коп.) та 3 000 російських рублів (1 214 грн. 43 коп.), які знаходились в корзині на стільці в приміщенні кухні, 20 євро (564 грн. 14 коп.), які знаходились в поліетиленовому пакеті на полу в прихожий кімнаті та 1 000 грн., які знаходились на серванті в одній з кімнат, а всього спричинила матеріальний збиток на загальну суму 3 118 грн. 18 коп.

Обвинувачена ОСОБА_13 в судовому засіданні свою вину за ч.4 ст. 187 КК України не визнала. При цьому пояснила, що 02 листопада 2016 року їй зателефонувала мати та спитала, що вона накоїла, оскільки у квартирі матері відбувся обшук. Вказана інформація дуже збентежила ОСОБА_13 , тому вона у вечірній час доби, цього ж дня прибула до будинку ОСОБА_11 для з`ясування, чому вона написала заяву про крадіжку майна, внаслідок чого був проведений обшук за місцем мешкання її матері. Помітивши останню у дворі, вона увійшла на територію подвір`я через незачинену хвіртку, а потім до прихожої, взявши з собою металеву монтировку, яка знаходилась на подвір`ї, у кутку будинку. Коли заходила на подвір`я, зрозуміла, що боїться з нею говорити і що нанесе їй тілесні ушкодження, оскільки ОСОБА_11 колишній співробітник поліції, та знає, що ОСОБА_13 раніше судима. Вона розуміла, що потерпіла більше за неї в комплекції і може завдати їй опір, тому вирішила вдарити її монтировкою. Сховавшись за двері та дочекавшись, поки ОСОБА_11 увійде в прихожу, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла останній удари монтировкою по голові, внаслідок чого, після 2-3 удару, остання упала на підлогу. В лежачому стані не била її. Вийшовши на подвір`я, під час паління цигарки у неї виник умисел на скоєння крадіжки майна ОСОБА_11 , в зв`язку з чим вона повернулась до веранди, де знайшовши шарф, зв`язала руки ОСОБА_11 за спиною і скориставшись непритомним станом потерпілої, таємно викрала особисті речі останньої. При цьому обвинувачена не погодилася з кваліфікацією її дії за ч.4 ст. 187 КК України та вважає, що її дії повинні бути кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, оскільки вона бажала лише нанести тілесні ушкодження, та за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки вона раніше винаймала вказане житло та у неї був вільний доступ до будинку. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 17138 грн. 37 коп. визнала у повному обсязі, а щодо моральної шкоди визнала частково, на суму 25000 грн.

Проте, суд вважає, що вина ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яка зазначила, що 01.05.2016 року вона уклала договір оренди житла з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на півроку, з умовою, що вона буде приїжджати, а вони не будуть заходити в її кімнату, де знаходяться її речі. Після підписання договору, вона передала один комплект ключів на двох для ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як зазначили їй, що вони є сім`єю. У вересні 2016 року потерпіла повернулась до будинку, та виявила, в домі все побито, та було викрадено речі. В той же день потерпіла пішла до поліції та написала заяву про крадіжку її майна. 2 листопада 2016 року потерпіла працювала на присадибній ділянці, коли вона виходила на город, усі замки та хвіртку вона зачинила, житловий будинок вона також закрила на замок. Ввечері, коли стемніло, вона повернулась у двір, відкрила будинок, зайшла на веранду та ввімкнула світло у кімнаті та на вулиці. Коли вона виходила з будинку, щоб піти на сусідню вулицю та викинути сміття, зачинила двері будинку на навісний замок, також зачинила хвіртку. Повернувшись додому, вона відчинила хвіртку, після чого зачинила її на клямку, яка розташована 15-20 см від землі, та відкрити її, з іншої сторони. З вулиці хвіртку відкрити було неможливо, вважає, що ОСОБА_13 потрапила у двір через паркан. Вже пізніше, вона вирішила зайти у будинок та помітила, як майнула тінь, у зв`язку з чим, вона вийшла подивитись, але відчула біль від удару та знепритомніла. Без тями її знайшов брат вранці, самостійно встати вона не змогла, бо в неї були зв`язані руки. Повністю до тями вона прийшла після операції в Одеській обласній клінічній лікарні. У неї було викрадено: телефон марки «Нокіа-Х2» з зарядкою, 20 євро, 3000 російських рублів, 30000 білоруських рублів, 1000 гривень, сумка, гаманець. Окрім викраденого їй заподіяна матеріальна шкода у розмірі 14025 гривень 35 коп., які вона витратила на лікування. Крім того, їй була заподіяна моральна шкода у розмірі 50000 грн., оскільки вона перенесла моральні страждання через перенесений фізичний біль, втрату здоров`я, переживання, довгу реабілітацію після отриманих травм. При допиті потерпіла висловила свою думку щодо призначеного покарання просила призначити обвинуваченій максимальне покарання, передбачене санкцією статті. Після перерви потерпіла ОСОБА_11 у зв`язку з технічною неможливістю, відсутністю зв`язку з місцем її перебування (м. Калінінград), участь у судовому засіданні не приймала, разом з цим, був присутній її представник адвокат ОСОБА_10 ;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 03.11.2016 року він приїхав до своєї сестри ОСОБА_11 , зайшовши до будинку, побачив її лежачу на підлозі з розбитою головою, руки у неї були зав`язані шарфом поза спиною, обстановка в будинку була порушена. Він викликав поліцію та швидку допомогу. Також пояснив, що навесні 2016 року його сестра здавала будинок в оренду, оскільки поїхала разом з батьком до м. Калінінград, повернулася у вересні 2016 року і побачила, що з будинку були викрадені речі і майно;

- протоколом огляду місця події від 03.11.2016 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого місцем події є будинок АДРЕСА_2 , в прихожій біля дверей, на тумбочці, газовому котлі, на підлозі, шарфі, виявлено плями бурого кольору, схожі на кров; з тумбочки та файлу виявлено сліди пальців рік 4 та 2 шт. відповідно. Обстановка в будинку порушена, розкидані речі (т.1 а.с. 83-97);

- висновком експерта №1040 від 08.11.2016 року, відповідно до якого, кров потерпілої ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО, на шпалері, шарфу, стільці вилучених у будинку АДРЕСА_2 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО, що має походження від потерпілої ОСОБА_11 (т.1 а.с 101-103);

- протоколом огляду від 07.12.2016 року з якого вбачається, що в м. Роздільна по вул. 40 років Перемоги під дахом гаражу № НОМЕР_1 вилучено металеву монтировку довжиною 50 см, якою були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1 а.с. 104-106);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 13.12.2016 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала мобільний телефон «Нокіа-Х2», викрадений у неї в період з 02.11.2016 року на 03.11.2016 року та який, згідно зберігальної розписки від 13.12.2016 року, передано на зберігання ОСОБА_11 (т.1 а.с. 109-116);

- довідкою про вартість мобільного телефону «Нокіа-Х2», відповідно до якої його вартість складає 300 грн. (т.1 а.с. 115);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 13.01.2017 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого обвинувачена ОСОБА_13 впізнала металеву монтировку, якою вона завдавала тілесні ушкодження ОСОБА_11 (т.1 а.с. 117-120);

- висновком експерта №18 від 06.01.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 були виявлені ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми, яка об`єднує забиті рани волосистої частини голови справа; переломи склепіння черепа (вдавлений осколковий перелом лобної кістки праворуч, лінійний перелом лобної кістки справа і правої скроневої кісток); крововиливи над твердою (епідуральна гематома) і під м`яку оболонки головного мозку; забиття головного мозку (вогнища контузії в правій лобній і лівій скроневій частках мозку). Вказана черепно-мозкова травма була спричинена внаслідок не менше трьох дій тупим предметом. За дією тупого предмета свідчить власне характер ушкоджень голови, а саме: лінійний і вдавлений перелом черепа, вогнища забиття головного мозку. Лінійна форма ран голови і вдавлений характер перелому лобної кістки вказують, що тупий предмет, яким були заподіяні тілесні ушкодження, мав обмежену контактну травматичну поверхню, імовірно, видовженою формою. Характер виявленої черепно-мозкової травми, з урахуванням наявності трьох ран волосистої частини голови, у сукупності виключають можливість її (травми) утворення внаслідок падіння постраждалої з висоти «власного росту». Виявлена у ОСОБА_11 відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа відноситься до ушкоджень, небезпечних для життя, і за вказаною кваліфікуючою ознакою належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 122-123);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року та з фототаблицею до нього, за участю обвинуваченої ОСОБА_13 , в ході якого остання пояснила, що 02.11.2016 року у вечірний час, прийшла до будинку ОСОБА_11 , взяла металеву монтировку та увійшла до приміщення кухні, де сховалась разом із монтировкою за білим комодом висотою 1,5 м, і чекала, поки ОСОБА_11 зайде у будинок. Коли ОСОБА_11 увійшла до приміщення кухні і почала зачиняти вхідні двері, вона вискочила з-за комоду та тримаючи монтировку обома руками, нанесла два удари нею зверху до низу в область голови ОСОБА_11 , але удари не прийшлись у голову через те, що ОСОБА_11 підставила обидві руки, після чого ОСОБА_13 нанесла удар ОСОБА_11 правою ногою по лівій нозі останній і від удару ОСОБА_11 підкосилась на ліву ногу та присіла. В цей момент, ОСОБА_13 нанесла ще декілька ударів потерпілій у праву потиличну область монтировкою. Потім нанесла ще декілька ударів монтировкою в область правої потилочної частини голови. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратила свідомість. Після скоєного ОСОБА_13 заволоділа мобільним телефоном «Нокіа», грошовими коштами у розмірі однієї 1 000 гривень, косметичкою, в якій крім косметики знаходився зарядний пристрій від телефону «Нокіа» та білоруськими рублями (суму зазначити не може). Заволодівши майном ОСОБА_11 перед виходом з будинку, ОСОБА_13 зав`язала поза спиною руки потерпілій жовтим шарфом. Вийшовши з приміщення кухні разом із металевою монтировкою до прихожої кімнати, вона на підлозі забрала поліетиленовий пакет із їжею, в якому крім їжі знаходився конверт з 20 євро (т.1 а.с. 126-180).

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_13 щодо її невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд оцінює їх критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами.

При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченої, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої, з врахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає кваліфікацію дій обвинуваченої правильною з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на роз`яснення, які викладені у п.п. 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за ст. 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.04.2018 року (справа №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) вказала, що крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_13 і кваліфікує її дії за ч.4 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Суд критично ставиться до показів ОСОБА_13 , при цьому, вважає безпідставними її доводи про відсутність умислу на вчинення саме розбійного нападу, і необхідність кваліфікування її дій за ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 185 КК України, оскільки вона мала вільний доступ до житла потерпілої, так як вона його раніше винаймала та те, що умисел на скоєння крадіжки майна ОСОБА_11 виник під час паління цигарки на подвір`ї, після того, як вже були нанесені тілесні ушкодження.

Так, твердження обвинуваченої ОСОБА_13 щодо виникнення у неї умислу на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 після заподіяння тілесних ушкоджень є незмістовними та, на думку суду, спрямовані на покращення свого становища, оскільки суперечать характеру та послідовності дій, які вона вчинила, а саме непомітно для потерпілої проникла на територію подвір`я та у будинок, з метою подолання супротиву потерпілої взяла металеву монтировку, після заподіяння тілесних ушкоджень зав`язала руки потерпілої шарфом за спиною та, в подальшому, заволоділа її майном.

Крім того, на час вчинення злочину ОСОБА_11 не здавала в оренду обвинуваченій свій будинок, таким чином, обвинувачена ОСОБА_13 не мала вільного доступу до нього.

Суд звертає увагу на протокол проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року за участю обвинуваченої ОСОБА_13 , у якому вона надавала послідовні покази, а саме: вона підійшла до території будинку ОСОБА_11 . Підійшовши до паркану, побачила ОСОБА_11 , яка знаходилась на подвір`ї, після чого ОСОБА_13 через хвіртку пройшла у двір. Біля будинку взяла монтировку і увійшла до прихожої, пройшла до приміщення кухні, де сховалася за білим комодом, який заввишки біля 1,50 метрів. Коли ОСОБА_11 увійшла до приміщення кухні і почала зачиняти вхідні двері, ОСОБА_13 вискочила з-за комоду та тримаючи монтировку обома руками нанесла два удари нею зверху до низу в область голови ОСОБА_11 , але удари не прийшлись у голову через те, що ОСОБА_11 підставила обидві руки. Після чого вона нанесла удар ОСОБА_11 правою ногою по лівій нозі останній і від удару ОСОБА_11 підкосилась на ліву ногу та присіла, в цей момент, ОСОБА_13 нанесла ще декілька ударів потерпілій у праву потиличну область монтировкою. Потерпіла ОСОБА_11 впала на підлогу, і обвинувачена нанесла ще декілька ударів монтировкою в область правої потилочної частини голови. Від отриманих ударів потерпіла ОСОБА_11 втратила свідомість. Після скоєного ОСОБА_13 реалізувала свій умисле на заволодіння майном потерпілої.

У судовому засіданні обвинувачена зазначила, що жодного тиску на неї з будь якого боку не було, вона надавала покази добровільно. При цьому у судовому засіданні вона не змогла пояснити, чому покази у судовому засіданні відрізняються від показів під час слідчого експерименту.

Разом з тим, як вбачається з зазначеного вище протоколу слідчого експерименту від 16.01.2017 року (з фототаблицями до нього) (т.1 а.с. 126-180), проведеного за участю ОСОБА_13 на місці вчинення злочину, підозрювана ОСОБА_13 не лише розповідала про обставини вчинення злочину, але і продемонструвала, яким чином вона проникла на територію будинку, де взяла монтировку та потім проникла до приміщення кухні та сховалась, після того як з`явилася потерпіла, ОСОБА_13 розповіла та показала, яким чином та у які місця завдавала ударів монтировкою потерпілій ОСОБА_11 , після чого заволоділа майном потерпілої та зникла з місця скоєння злочину. Вказану слідчу дію було проведено за її добровільною згодою і за участю захисника та понятих.

Суд погоджується з думкою прокурора та представника потерпілої у судових дебатах про те, що обвинувачена з`явилася до потерпілої не з метою з`ясування стосунків, а з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я із проникненням у житло.

Оскільки обвинувачена не підійшла до потерпілої, як тільки вона її побачила, з метою з`ясування стосунків, а проникла на територію будинку, де взяла монтировку та потім проникла до приміщення кухні та сховалась, після того як з`явилася потерпіла, ОСОБА_13 завдавала удари монтировкою потерпілій ОСОБА_11 , після чого заволоділа майном потерпілої та зникла з місця скоєння злочину.

Суд критично ставиться до стверджень потерпілої про те, що ОСОБА_13 потрапила у двір через паркан, оскільки вказану обставину спростовує безпосередньо сама обвинувачена, як зазначає, що потрапила до території домоволодіння через незачинену хвіртку, що також було встановлено під час досудового розслідування та не було спростовано раніше потерпілою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_13 за місцем проживання характеризується посередньо (т.1 а.с. 199), відповідно до медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_13 має тяжке захворювання, перебуває на диспансерному обліку в кабінеті «Довіра» (т.1, а.с.203), проходить антиретровірусну терапію (т.1 а.с. 231-233).

Обставин, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, є тяжкі наслідки, завдані злочином.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_13 раніше неодноразово судима за скоєння умисних корисливих злочинів, зокрема розбійного нападу, але певних висновків для себе не зробила і знову вчинила особливо тяжкий злочин, а тому суд вважає, що її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченої матеріальну шкоду в розмірі 17 138 грн. 37 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

При цьому, вона обґрунтовує заявлені вимоги тим, що в результаті скоєння на неї нападу із застосуванням насильства їй було нанесено матеріальну шкоду в розмірі 17 138 грн. 37 коп. (20 євро, які, згідно з довідкою курсу НБУ на 02.11.2016 року, складали еквівалент 564 грн 14 коп. (20 x 28,207211), 30 000 білоруських рублів (з яких в ході досудового слідства було повернуто потерпілій 4 360 білоруських рублів, що еквівалентно 34 грн 45 коп. (30 000 - 4 360) х 13,43738, з урахуванням деномінації білоруського рубля, 3 000 російських рублів, що еквівалентно 1 214 грн. 43 коп. (3 000 x 4,0481), 1 000 українських гривень, мобільний телефон «Nokia Х2», вартістю 300 грн. Всього викрадено грошових коштів та майна на суму: 564 грн. 14 коп. + 34 грн. 45 коп. + 1214 грн 43 коп. + 1000 грн + 300 грн = 3 113,02 грн. Крім того, в результаті отриманих тілесних ушкоджень вона тривалий час знаходилася на лікуванні в Одеській обласній клінічній лікарні, вартість якого становить 14 025 грн. 35 коп.

Моральну шкоду потерпіла оцінює в 50 000 грн., оскільки обвинувачена спричинила своїми неправомірними діями їй шкоду, за результатами якої вона, будучи, людиною похилого віку, відчувала моральні та фізичні страждання, у зв`язку із завданими тяжкими тілесними ушкодженнями, втратою здоров`я, порушенням життєвих зав`язків, негативними переживаннями та спогадами, порушенням сну.

Вирішуючи питання про заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , суд виходить з наступного.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_13 матеріальної шкоди у розмірі 17 138 грн. 37 коп. визнані обвинуваченою.

Разом з тим, виходячи з того, що мобільний телефон «Nokia Х2», вартістю 300 грн. був повернутий потерпілій, про що свідчить відповідна розписка (т.1 а.с. 116), підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення 300 грн. з обвинуваченої відсутні. При цьому, позовні вимоги в цій частині підлягають стягненню з обвинуваченої у сумі 16 838 грн. 37 коп.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. визнані обвинуваченою частково на суму 25 000 грн., однак, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, при цьому, суд враховує душевні страждання потерпілої від фізичного болю, який вона зазнала внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень. Потерпіла є людиною похилого віку, тривалий час перебувала на лікуванні. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд оцінює моральну шкоду, заподіяну потерпілій, у розмірі 50 000 грн.

Оскільки обвинувачена вчинила вказаний злочин до постановлення вироку Любашівського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року, а тому суд вважає, що покарання повинно бути призначене відповідно до положень ч.4 ст. 70 КК України.

Так як злочин, передбачений ч.4 ст. 187 КК України ОСОБА_13 вчинила до ухвалення вироку Любашівського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року, суд вважає, що на підставі ч.4 ст. 70 КК України, остаточно ОСОБА_13 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та судових витрат відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання щодо забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту вирішити на підставі ст. 174 КПК України.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_13 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року і остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченою відраховувати з моменту обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 09.11.2016 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати засудженій ОСОБА_13 у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 09.11.2016 року до 19.09.2017 року тобто до набрання вироком Любашівського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишити попереднім - тримання під вартою.

Скасувати арешти, застосовані ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області 07.11.2016 року та 08.12.2016 року на: жовтий в`язаний шарф з плямами бурого кольору, дерев`яний стілець білого кольору з плямами бурого кольору, зріз шпалер з плямами бурого кольору, 6 слідів пальців рук, та на монтировку.

Речові докази про справі: шарф з плямами бурого кольору, зріз шпалер з плямами бурого кольору, монтировку - знищити; 6 слідів пальців рук зберігати в матеріалах кримінального провадження; дерев`яний стілець, мобільний телефон «Nokia-Х2», 4 360 білоруських рублів повернути потерпілій ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 16 838 грн. 37 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Біляївський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженою з дня вручення вироку суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3