Провадження № 1-кс/932/855/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000040 від 28.11.2012 за ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
22.02.2021 до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якій скаржники просять скасувати постанову старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 11.02.2021.

Клопотання мотивують тим, що кримінальне провадження неодноразово закривалось, постанови про закриття скасовувались. Слідчим не виконано вказівки слідчих суддів, прокурора, не розглянуті клопотання потерпілих.

Щодо ч.1 ст.358 КК України то при посвідченні договорів дарування будинку та земельної ділянки від 31.12.2010 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 нотаріус прийняла до уваги:

- документи невірно проведеної інвентаризації будинку, витяг із реєстру прав власності для відчуження не відповідав вимогам закону, таку інвентаризацію та витяг скаржник як власник не замовляв та не отримував;

- довідка про зареєстрованих осіб у дарованому будинку не відповідала дійсності;

- довідка із ДЗК, що була надана нотаріусу для дарування земельної ділянки, скаржником не отримувалась та взагалі не видавалась;

- невірно взято до уваги звіт про експерту оцінку землі замість нормативної, у звіті вказано вартість 63 тис. грн. тоді як у рецензії 93 тис.грн. Скаржником не замовлялось проведення оцінки. Оплата за звіт здійснено та акт виконаних робіт підписано вже після посвідчення правочинів;

- нотаріус безпідставно внесла відомості про правочини до Реєстру правочинів, тоді як таку реєстрацію мало проводити БТІ;

- підчас укладення договорів нотаріуса не було у нотаріальній конторі.

Щодо ч.4 ст.190 КК України то ОСОБА_3 стверджує, що його введено в оману та замість укладення договору довічного утримання ним підписано договір дарування майна, ОСОБА_6 стверджувала, що ОСОБА_3 розпорядився спільним майном подружжя без її згоди. Щодо шахрайства доводи скаржників зводяться до того, що слідчий надав перевагу показанням свідків над показаннями потерпілих без проведення одночасного допиту. Слідчий покликається на показання свідка ОСОБА_7 , якого не було допитано. Слідчий покликається на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, проте у такій справі ОСОБА_3 не був позивачем.

В судовому засіданні скаржники підтримали скаргу, надали пояснення аналогічні її змісту.

Слідчий заперечив вимоги скарги, надав пояснення аналогічні змісту оскаржуваної постанови.

Заслухавши учасників, дослідивши подані документи та матеріали кримінального провадження слідчий суддя виходить із наступного.

За заявою ОСОБА_4 до ЄРДР внесено відомості за №0000040 від 28.11.2012 за ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

В межах вказаного провадження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було залучено у якості потерпілих.

В повідомленні про вчинення кримінального правопорушення та у допитах потерпілих викладено обставини, які викладені вище.

Кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи ОСОБА_8 про шахрайство зводяться до того, що майно було спільною власністю подружжя та відчужено ОСОБА_3 без її згоди.

Проте судовим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2013 у справі №436/2013/12, у якій остання була позивачем, а ОСОБА_3 третьою особою, встановлено, що будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 були особистою власністю ОСОБА_3 . З цих підстав у задоволенні позову було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін апеляційним судом.

Тобто майно не було власністю ОСОБА_4 , а відповідно не відбувалось шахрайства щодо майна останньої.

Разом із тим, враховуючи, що остання є заявником у кримінальному провадженні вона має право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.

Щодо ОСОБА_3 то останній не заперечує факт підписання договорів. Доводи про те, що останній не розумів який саме договір він укладає підтверджується виключно показаннями потерпілих. При цьому при укладенні договорів ОСОБА_4 не була. Пояснення свідка ОСОБА_9 про намір укласти договір довічного утримання ґрунтуються лише на словах ОСОБА_4 (показання з чужих слів). Також ОСОБА_3 стверджує, що нотаріуса не було у нотаріальній конторі підчас посвідчення договорів, документи для посвідчення договорів були надані не ним, нотаріус не могла посвідчити договори у визначений час.

На спростування показань потерпілих слідчий наводить показання свідків: ОСОБА_6 (обдарований), ОСОБА_7 (юрист ОСОБА_6 ), ОСОБА_10 (помічника нотаріуса), ОСОБА_11 (консультант нотаріуса), ОСОБА_12 (нотаріус), ОСОБА_13 (працівник КПДМ «БТІ»).

Разом із тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що на підтвердження чи спростування описаних обставин в межах кримінального провадження, на виконання ухвали слідчих суддів про зобов`язання вчинити слідчі дії та вказівок процесуального керівника, було проведено ряд дій, зокрема проведено ряд слідчих експериментів, витребувано докази щодо працевлаштування помічника та консультанта нотаріуса, ОСОБА_6 . Про це в оскаржуваній постанові не описано, аналізу цим доказам не надано.

Також не вказано щодо вказівок про з`ясування місцезнаходження мобільних телефонів потерпілого та свідків у момент посвідчення договору та роздруківки телефонних дзвінків між ними, щодо встановлення та допиту осіб, за замовленням яких вчинялися інші нотаріальні дії у день посвідчення договорів.

Крім того скаржники стверджують про те, що документи для укладення договорів дарування, а саме документи з БТІ, щодо проведення технічної інвентаризації, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, звіт про оцінку майна та довідку із ДЗК замовляв та отримував не власник майна. Також що довідки ДП Центр ДЗК №1674, скаржники вказуються, що така взагалі не видавалась. Щодо довідки про зареєстрованих у будинку осіб не відповідає дійсності.

З приводу перевірки вказаних фактів слідчому давалися вказівки процесуальним керівником. Також проводились певні слідчі та процесуальні дії, в матеріалах кримінального провадження міститься висновок експертизи, отримані документи, допитані свідки.

Проте в оскаржуваній постанові відсутні доводи щодо вказаних фактів, отриманих доказів та встановлених на їх підставі обставин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Так, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
З огляду на наведене постанова про закриття кримінального провадження є передчасною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 24, 84, 91, 284, 303, 309, 369, 371, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовільнити.

Постанову старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 11.02.2021 скасувати.

Матеріали кримінального провадження надіслати до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19.03.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1