ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1924/21 Справа № 216/7105/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001274 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 23.08.2006 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 1 рік. 01.02.2008 року рішенням Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, скасовано іспитовий строк та направлено до місць позбавлення волі строком на 1 рік. Звільнений 30.01.2009 року на підставі Закону України «Про амністію»;
- 28.09.2007 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн.;
- 29.11.2010 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 21.12.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.
- 17.04.2014 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України остаточно визначено покарання 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 24.06.2014 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 23.07.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року вирок змінено, визначено покарання по ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1, ст. 263 з застосуванням ст. 70, ст. 71 КК України у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 17.11.2014 року Дзержинським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 15.03.2018 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 10.07.2018 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 14.11.2019 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, 11.02.2020 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання;
- 25.01.2021 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України до 4 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (років) року позбавлення волі.
На підставі частини 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складення призначених покарань, призначеного цим вироком та вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2021 року, з врахуванням пп. а) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, перерахувавши покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці в покарання у виді позбавлення волі з співвідношення, один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 - 28.10.2020 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не довше шістдесяти днів з моменту його проголошення.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану майнову шкоду в розмірі 8971,20 грн. та 7000 грн. моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, в тому числі за корисливі злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому Законом порядку, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний, корисливий злочин проти власності.
Так в період часу з 06.07.2020 по 14.07.2020, у вечірній час, більш точні дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , діючи повторно, перебуваючи на АДРЕСА_2 , з якого вирішив вчинити крадіжку майна.
Будучи мешканцем АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що зазначений будинок використовується його власниками як меблева майстерня по виготовленню, ремонту та перетяжки меблів, та у ньому ніхто не проживає, реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що поблизу нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, переліз через паркан, таким чином проник на територію приватного домоволодіння.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, дочекавшись відсутності будь-яких зовнішніх проявів перебування у ньому мешканців, шляхом виставлення віконного скла, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме:
- кварцовий обігрівач марки А-Плюс арт. №НТ1993 220-240в, 50гц, 800 вт, електричний, вартістю 216,60 гривень;
- дриль ударна електрична, марки Komfort модель SP883, вартість експертизою не визначена;
- дриль електрична марки CRAFT-TEC модель Pxid 242, вартість 273,70 гривень;
- дриль ударна електрична марки Интерскол модель Ду-16/1000эр, вартістю 1187,50 гривень;
- машина фрезерна ручна електрична «МФ2-620Е», виготовлена на заводі «Фіолент», 620 Вт., вартістю 993,33 гривень;
- машина ручна електрична свердлильна «МС4-10Е», виготовлена на заводі «Фіолент», вартістю 400,00 гривень;
- шліфувальна машинка «DWT» марки «ЕХ-125VS», вартістю 450,00 гривень;
- перфоратор в корпусі коричневого кольору, вартість експертизою не визначена;
- струбцини (затискачі) металеві у кількості 2 шт., 120 см., для зборки дверей, вартістю 413,34 гривень;
- самовар електричний мідний, вартість експертизою не визначена;
- механічний ручний прес для ґудзиків, саморобний, стального кольору, вартість експертизою не визначена;
- мережевий подовжувач, довжина кабелю 25 метрів, мідний, білого кольору, на 1 розетку, вартістю 396,75 гривень;
- електричний 2-жильний кабель чорного кольору, відрізний, довжиною 34 м, вартістю 340,00 гривень;
- автомобільний металевий кронштейн, вартість експертизою не визначена;
- автомобільна металева пружина, на автомобіль «Опель», вартість експертизою не визначена;
- праска, радянського виробництва, вартість експертизою не визначена.
Після цього разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, та розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 4671,22 гривні.
Крім цього, 28.07.2020 року, приблизно о 13:00 год., більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , діючи повторно, перебуваючи на АДРЕСА_2 , з якого вирішив вчинити крадіжку майна.
Будучи мешканцем вулиці Цвєтаєвої, достовірно знаючи про те, що зазначений будинок використовується його власниками як меблева майстерня по виготовленню, ремонту та перетяжки меблів, реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що поблизу нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, тобто вони носять таємний характер, переліз через паркан, таким чином проник на територію приватного домоволодіння.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, дочекавшись відсутності будь-яких зовнішніх проявів перебування у ньому мешканців, шляхом виставлення віконного скла, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де знаходячись в одній із кімнат будинку, продовжуючи свої злочинні дії, таємно викрав електродвигун 2,5 Квт. - 2200 обертів до точильного станку, вартістю 1560,00 гривень та електродвигун 3,5 Квт, - 3000 обертів до фрезерувального станку, вартістю 2740,00 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_9 .
Після цього разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, та розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 4300 гривень.
Крім того 08.09.2020 року приблизно об 11:00 годині, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , діючи повторно, перебуваючи на АДРЕСА_2 , з якого вирішив вчинити крадіжку майна.
Далі, ОСОБА_7 , будучи мешканцем АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про те, що у вказаному будинку тривалий час ніхто не проживає, реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що поблизу нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, тобто вони носять таємний характер, переліз через паркан, таким чином проник на територію приватного домоволодіння.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, дочекавшись відсутності будь-яких зовнішніх проявів перебування у ньому мешканців, шляхом зламу віконних ставень та виставлення віконного скла, проник до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де знаходячись в одній із кімнат будинку, виявив на підлозі належний потерпілій ОСОБА_9 бойлер електричний «ARISTON PROR 100V», об`ємом 100 літрів, вартістю 2606,14 гривень, який з метою подальшого незаконного заволодіння та розпорядження виніс з приміщення будинку та перекинув через паркан будинку АДРЕСА_2 на територію сусіднього приватного житлового будинку АДРЕСА_3 , проте, не виконав всіх дій, які вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру до кінця, оскільки був викритий на місці вчинення кримінального правопорушення мешканцем будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10 , який, побачивши сторонню особу, своїми діями припинив злочинні дії ОСОБА_7 , позбавивши останнього можливості розпорядитися викраденим майном.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 намагався таємно викрасти належне потерпілій ОСОБА_9 майно, вартістю 2606,14 гривень, проте, не зміг заволодіти вказаним майном з причин, що не залежали від його волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить постановити ухвалу, якою вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити шляхом призначення підсудному ОСОБА_7 покарання менш суворого, аніж те покарання, яке призначено йому судом першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого звільнення від відбування покарання із випробуванням, а саме:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, із призначених покарань; остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
Зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 , від відбування покарання, з випробуванням із випробувальним терміном на 3 (три) роки, відповідно до норм статей 75, 76 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим.
Так, захисник зазначає, що ОСОБА_7 розкаявся у вчинених злочинах, вину визнав у повній мірі. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав цивільний позов (визнав позов у частині відшкодування майнової шкоди). Таким чином, зазначене може бути визнано в якості обставини, яка пом`якшує призначення покарання, в силу норм частини 2 статті 66 КК України.
Крім того, захисник зазначає, що судом першої інстанції, двічі враховано факт наявності судимостей у обвинуваченого, при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, суд врахував повторність (у зв`язку з вчиненням корисливих злочинів) у якості ознаки складу злочину (при характеристиці кваліфікації злочинів), а також при врахуванні особи обвинуваченого суд прямо зазначає, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.
На думку сторони захисту, в даному випадку, врахування судом першої інстанції рецидиву злочинів у якості обставини, яка обтяжує призначення покарання ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки, інші злочини за скоєння яких ОСОБА_7 раніше засуджувався по іншим кримінальним справам є такими, що посягають на інший об`єкт злочину, а саме на правовідносини в сфері законного обігу зброї. При цьому, факт засудження обвинуваченого 25.01.2021 року за скоєння кримінального проступку не впливає на кримінально-правове значення рецидиву злочинів, у даному випадку, оскільки норми ст. 67 КК України, не встановлюють факт вчинення кримінального проступку, в якості правової підстави для наявності рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує призначення покарання.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, інші учасники апеляційних скарг не подавали, тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, фактичні обставини справи, спосіб вчинення, мотиви та обстановку вчинення злочинів, ставлення винного до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив та незадовго після відбування покарання, знову вчинив умисні корисливі злочини, на обліку лікаря психіатра не перебував та не перебуває, звертався за медичною допомогою з січня 2017 з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками по вересень 2018 року, за місцем проживання характеризується негативно, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ч. 1, 4 ст. 70 КК України.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого. Підстав для застосування більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений розкаявся у вчинених злочинах, вину визнав у повній мірі, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України № 759/7784/15-к від 22 березня 2018 року та № 166/1065/18 від 18 вересня 2019 року розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався виправити наслідки вчиненого.
Що стосується того, що обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав цивільний позов, то вказана обставина не може бути визнана тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказував на можливість його виправлення без відбування покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.
Доводи ж захисника про те, що врахування судом першої інстанції рецидиву злочинів у якості обставини, яка обтяжує призначення покарання ОСОБА_7 , є необґрунтованим, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для зміни вироку щодо ОСОБА_7 , з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд зобов`язаний врахувати в першу чергу, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Згідно ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати рецидив злочину, обставиною, що обтяжує покарання.
Тобто, відносити рецидив до обтяжуючих обставин, це право суду, а не обов`язок, яке дозволяє визначитись із тим, які саме обставини можуть і не враховуватись при призначенні покарання як обставини, що його обтяжують.
Колегія суддів вважає, що зазначення судом першої інстанції як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидиву злочинів, жодним чином не вплинуло на висновки суду про події злочинів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, не позначилось на правильності кваліфікації суспільно небезпечних діянь, на справедливості обраного обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру заходу примусу, а також на порядку його відбування. Таким чином, зазначення судом першої інстанції як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидиву злочинів не потягло за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1, 4 ст. 70 КК України, тому підстави для пом`якшення покарання, призначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК України відсутні, оскільки ОСОБА_7 за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року засуджено до покарання у виді 4 місяців арешту, яке належить відбувати реально без звільнення від відбування покарання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4