ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/2856/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/665/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Інші справи та матеріали
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника органу

пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суд у задоволенні подання заступника начальника Ізюмського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області про зниження покарання до максимальної межі покарання або пом`якшення призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_8 - відмовив.

Також суд відмовив у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про приведення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року у відповідність до вимог ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018р., пом`якшення покарання і призначення його із застосуванням ст.ст.75,76 КК України

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що подання органу пробації не відповідає дійсним обставинам справи та орган пробації не є належним суб`єктом звернення до суду із поданням на підставі п.13 ч.1 ст. 537 КПК України, орган пробації зобов`язаний зняти засудженого ОСОБА_8 з обліку у зв`язку з призначенням йому реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі.

Пункт 2 частини 2 ст.539 КПК України чітко встановлює суд, який має розглядати питання, пов`язане із виконанням вироку на підставі п.13 ч.1 ст. 537 КПК України - місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутня будь - яка інформація стосовно того, де виконується вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року, яким призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 2 років позбавлення волі, відсутні дані, що ОСОБА_8 відбуває покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу, що розташована на території Ізюмського району Харківської області, то неможливо визначити територіальну юрисдикцію місцевого суду, який має розглядати це питання.

В апеляційній скарзі закхисник ОСОБА_10 просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити свою ухвалу, якою подання представника органу пробації та клопотання захисника ОСОБА_10 про приведення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року у відповідність чинному законодавству задовольнити, пом`якшити покарання ОСОБА_8 , призначивши йому остаточне покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Просить суд апеляційної інстанції дослідити всі документи, які він долучав до свого клопотання в суді першої інстанції та які не були досліджені у зв`язку із відмовою у розгляд клопотання по суті. Арк. 21-34

Вказує, що відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року ОСОБА_8 призначалося покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, саме тому після такого рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 з 17.09.2019 року по 13.07.2020 року перебував на обліку в органі пробації.

Саме з огляду на викладене орган пробації і звернувся до суду першої інстанції з відповідним клопотанням.

Суд вказані обставини проігнорував та ухвалив незаконне рішення.

Крім того суд вказані питання взагалі не з`ясовував.

13 липня 2020 року ОСОБА_8 був знятий з обліку, у зв`язку із надходженням нової ухвали суду апеляційної інстанції, згідно якої вирок щодо ОСОБА_8 було залишено без змін.

Проте на день звернення до суду 06.07.2020, орган пробації діяв у відповідності до чинного законодавства.

При цьому суд першої інстанції відкрив провадження у справі, жодних сумнівів у підсудності справи у суду не було.

Зазначає, що внаслідок такого судового рішення, вирок районного суду не виконується, ОСОБА_8 і чекає на приведення вироку у відповідність.

Щодо суті подання та його клопотання, наголошує, що редакція ч.1 ст. 185 КК України змінилася і передбачає максимальний вид покарання обмеження волі, натомість вироком призначено покарання у виді позбавлення волі.

Вказані обставини є підставою для приведення вироку у відповідність до діючого законодавства.

Також зазначає, що ризик повторного вчинення ОСОБА_8 злочинів час знаходження на обліку органу пробації -зменшився, засуджений з`являвся до органу пробації, виконував покладені на нього обов`язки.

З огляду на вказані обставини, вважає, що можливо застосувати до засудженого ст. 75 КК України.

Просить врахувати, що мати ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи, хворіє на психічне захворювання, потребує стороннього догляду.

З цього приводу засуджений був звільнений від військової служби, для догляду за матір`ю.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.70, ч. 1,2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року залишений без змін.

В період з 13 листопада 2018 року по 16 червня 2020 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_8 переглядався судом апеляційної інстанції, призначалося покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, проте в подальшому таке рішення було скасовано судом касаційної інстанції.

Саме в цей період, 07.07.2020 року орган пробації і звернувся до Ізюмського міськрайонного суду з поданням про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства. Надіслав відповідне клопотання і захисник ОСОБА_10 .

Відповідно до положень ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України питання, пов`язане із виконанням вироку на підставі п.13 ч.1 ст. 537 КПК України розглядає місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Таким чином, станом на час розгляду подання органу пробації районним судом ОСОБА_8 мав відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року набрав законної сили з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції, а це 16 червня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням районного суду в частині, що встановити територіальну юрисдикцію місцевого суду неможливо, оскільки вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року, яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, не виконується.

У зв`язку з викладеним суд прийняв законне та обгрунтоване рішення про відмову в задоволенні подання органу пробації та клопотання захисника.

Що стосується апеляційних доводів захисника, про те що не вирішення питання про приведення вироку у відповідність чинному законодавству є перешкодою для виконання вироку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Згідно ч.1 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Таким чином вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року набрав законної сили та підлягає безумовному виконанню.

При цьому питання про приведення вироку у відповідність чинному законодавству має вирішуватись за відповідним поданням установи виконання покарань або клопотанням прокурора, засудженого, його захисника за місцем відбуття покарання і це питання не є перешкодою для виконання вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419, 534, 534,537 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді