Номер провадження: 11-кп/813/1374/21
Номер справи місцевого суду: 522/2864/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року у кримінальному провадження внесеному до ЄРДР за № 0001800 від 29 грудня 2020 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Станіславчик Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік;

- вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 02 січня 2019 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу, який замінено на покарання у виді громадських робіт на строк шістдесят годин,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено:

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення воля на строк три роки один місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк призначеного ОСОБА_8 покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення у період з 29 грудня 2020 року по день набрання оскаржуваним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 25 грудня 2020 року близько 04 годині 20 хвилин ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 . Маючи намір на викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_8 вирішив вчинити крадіжку цінного майна, яке перебувало у сховищі на території будівельного об`єкта за вказаною адресою шляхом проникнення до нього. Далі, ОСОБА_8 переконавшись в тому, що в середині сховища нікого не має та його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження навісного замка, проник в середину сховища, що знаходиться на території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи безпосередньо в середині вищезазначеного сховища, ОСОБА_8 оглянувши його, визначив предметом свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: кутовий шліфувальний інструмент марки «DeWalt» моделі «DWE4599» у кількості 3 одиниці вартістю 7 271 гривень за кожен окремо, дриль-шуруповерт марки «DeWalt» моделі «DCD708D2T» жовтого кольору у кількості 3 одиниці вартістю 5 000 гривень за кожен окремо, оптичний нівелір марки «Bosh» моделі «Nivel System N32x» із серійним номером: 32X02963 вартістю 2 000 гривень, зварювальний апарат марки «Zubr» оранжевого кольору вартістю 1 800 гривень, бензопила марки «Stihl» моделі «MSI81» оранжевого кольору вартістю 5 816 гривень, дриль ударний марки «DeWalt» моделі «DWD024» вартістю 2 034 гривень. В подальшому, ОСОБА_8 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 48 463 гривні.

Крім того, 27 грудня 2020 року близько об 04 годині 00 хвилин ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 . Маючи намір на викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_8 вирішив повторно вчинити крадіжку цінного майна, яке перебувало у господарській споруді на території будівельного об`єкта за вказаною адресою шляхом проникнення до неї. Далі, ОСОБА_8 переконавшись в тому, що в середині приміщення нікого не має та його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження металевої решітки вікна, проник в середину приміщення, що знаходиться на території будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи безпосередньо в середині вищезазначеного приміщенні, ОСОБА_8 оглянувши його, визначив предметом свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: будівельний вібратор вартістю 3000 гривень. В подальшому, ОСОБА_8 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3000 гривень.

Крім того, 29 грудня 2020 року близько об 04 годині ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 . Маючи намір на викрадення чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_8 вирішив повторно вчинити крадіжку цінного майна, яке може перебувати на території будівельного об`єкта за вказаною адресою шляхом проникнення до неї. Далі, ОСОБА_8 переконавшись в тому, що на прилеглій території будівельного об`єкта та в середині приміщень нікого не має та його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переліз через паркан та проник на територію будівництва, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи безпосередньо на зазначеній території, ОСОБА_8 оглянувши її, визначив предметом свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: дриль-шуруповерт без щітковий марки «Metabo» вартістю 1500 гривень, електрочайник вартістю 300 гривень та інших інструментів різного роду на загальну суму 800 гривень. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , впевнившись, що його злочинні дії залишаються не поміченими для інших осіб, помістив дриль-шуруповерт без щітковий марки «Metabo», електрочайник та інші інструменти різного роду у свою сумку. Після скоєного, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця та в подальшому вільно розпорядитися викраденим майном ОСОБА_8 намагався покинути територію будівництва.

Однак з причин, що не залежали від його волі, не зміг вчинити всіх дій, які вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця, а саме його дії були викрито працівником охорони зазначеного об`єкта будівництва, який затримав його на місці вчинення кримінального правопорушення, в подальшому був доставлений до Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорює фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції, доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, однак вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення покарання, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_10 положення ст.75 КК України.

Вказані доводи захисник обґрунтував тим, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувального акту визнавав свою вину у вчиненому, надавав та не змінював покази, погодився з проведенням судового розгляду у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Захисник стверджує, що за таких обставин судом першої інстанції ухвалено занадто суворий вирок, не враховано можливість призначення ОСОБА_10 покарання не пов`язаного з позбавлення волі.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовільнити її у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи обставини того, що в апеляційній скарзі захисника не ставляться під сумнів висновки суду першої інстанції в оскарженому вироку щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 та призначене йому за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині.

Відтак, захисник в своїй апеляційній скарзі фактично посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме положення ст.75 КК України, при цьому, захисник обґрунтовує свою позицію щирим каяттям обвинуваченого та сприянню розкриттю кримінального правопорушення на етапах досудового розслідування та судового розгляду, що підтверджується обставиною розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_10 судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд вважає такі посилання захисника неспроможними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положення ст.75 КК України передбачають звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначені покарання врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, відсутність обтяжуючих обставин, наявність невідшкодованих збитків, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи таке покарання достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Одночасно суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що з врахуванням обставин того, що обвинувачений ОСОБА_10 притягувався двічі до кримінальної відповідальності за вчинення саме корисливих кримінальних правопорушень проти власності, маючи не зняту та не погашену у передбаченому законом порядку судимість знов вчинив три епізоди тяжких корисливих злочинів проти власності, що свідчить про стійку спрямованість ОСОБА_10 на вчинення таких злочинів та про відсутність належних висновків за результатами неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд також враховує те, що суд першої інстанції фактично призначив ОСОБА_10 покарання у найнижчий межі санкції ч.3 ст.185 КК України, що свідчить про повне, всебічне та неупереджене врахування судом першої інстанції всіх обставин, зокрема, пом`якшуючої обставини, кримінального провадження та підтверджує обґрунтований висновок щодо остаточно призначеного обвинуваченому покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання є виваженим та справедливим, таким, що відповідає завданню закону України про кримінальну відповідальність та меті виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, відтак, судом першої інстанції обґрунтовано не застосовано положення ст.75 КК України, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, оскаржуваний вирок Примосрького районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001800 від 29 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим у той же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3