ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/378/21 Справа № 711/4759/20 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

цивільного позивача ОСОБА_12

обвинуваченої ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_13 на вирок Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року, яким

ОСОБА_13

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, громадянки України, з вищою освітою, не судимої, розлученої, яка має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.286 КК України і призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк покарання у виді позбавлення волі обчислюється з дати затримання засудженої.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволений частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22 105 грн. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_13 на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволений частково. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_13 на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 9101 грн. 28 коп., пов`язані із залученням експертів.

Стягнуто із обвинуваченої ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_11 витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и ла:

Вироком районного суду ОСОБА_13 визнана винуватою та засуджена за те, що вона керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху і вчинила наїзд на пішохода, в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, за наступних обставин.

Біля 18 години 21 грудня 2019 року обвинувачена ОСОБА_13 керувала автомобілем Hyundai Getz реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухалась в межах населеного пункту м. Черкаси по вул. Чигиринській у напрямку від вул. Зелінського до вул. Комунарів у лівій смузі руху. Порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України (надалі Правила), ОСОБА_13 не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагувала на її зміну у вигляді появи на нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_14 , який перетинав проїзну частину вулиці Чигиринська зправа наліво відносно руху автомобіля. При цьому обвинувачена, рухаючись у темну пору доби, наближаючись до пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшила швидкість та не зупинилась щоб дати дорогу пішоходу, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_14 , у результаті чого неподалік перехрестя вулиць Чигиринська і Будіндустрія в м. Черкаси вчинила наїзд на ОСОБА_14 , який переходив проїзну частину вулиці Чигиринська згідно із п.4.7 Правил по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 Правил.

Унаслідок наїзду пішохід ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді сполученої травми тіла з чисельними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, внаслідок чого настала його смерть.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_13 порушує питання про скасування вироку районного суду. Просить постановити новий вирок, яким виправдати її. При цьому просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачена зазначає про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводів сторони захисту про неповноту та необґрунтованість висновку автотехнічної експертизи, а також районний суд не зазначив чому прийняв до уваги вказаний висновок експерта за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, допустивши невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Також вказує, що для вирішення питання стосовно наявності чи відсутності у водія автомобіля Хюндай технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, експерт повинен був визначити відстань, на якій знаходився автомобіль Хюндай від місця наїзду, саме в момент вступу пішохода ОСОБА_15 на пішохідний перехід. Крім того звертає увагу на свідчення свідка ОСОБА_16 (протокол допиту свідка від 11.03.2020 (аркуш справи 94-96)), в яких свідок ОСОБА_16 зазначає, що пішохід ОСОБА_14 біг по проїзній частині (що, в свою чергу також підтверджує обвинувачена ОСОБА_13 , в частині того, що пішохід швидко біг). Власне кажучи, зазначений важливий параметр який впливає на експертизу, як судом так і експертом взагалі не взятий до уваги. Отже, за умови швидкого бігу пішохода ОСОБА_14 , водій ОСОБА_13 не мала технічної можливості уникнути наїзду на нього.

Також звертають увагу на ту обставину, що слідчим на досудовому розслідуванні не була встановлена об`єктивна видимість пішохода в умовах місця ДТП, за умови руху пішохода як по пішохідному переходу так і за ним. Крім того, для проведення експертизи слідчий задав видимість пішохода 200 м, тобто таку ж, як і видимість елементів дороги (навіть не проїзної частини), що не може відповідати дійсності, оскільки згідно протоколу огляду місця ДТП видимість дороги взагалі та видимість пішохода становить 200 м. а видимість елементів проїзної частини із увімкненими Фарами становить лише 30 м.

Слідчий експеримент був проведений в світлий час доби при сухому дорожньому покритті. Слідчим не було враховане наступне: ДТП відбулась в темний час доби; при мокрому дорожньому покритті; при наявності автомобілів які рухались в зустрічному напрямку з увімкненим світлом фар.

Всі ці фактори значно впливали на можливість виявлення водієм ОСОБА_13 пішохода ОСОБА_14 і на сприйняття нею дорожньої ситуації взагалі, в тому числі і моменту небезпеки для руху.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу, потерпіла ОСОБА_11 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, які не містять підстав для скасування вироку суду першої інстанції. Вважає, що всі доводи обвинуваченої будуються на її власному баченні ситуації та інтерпретації подій, що відбулися.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги, доводи захисника та обвинуваченої в підтримку поданої апеляційної скарги, думку потерпілої та її представника, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_13 судом кваліфіковано правильно, за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої про неповноту судового розгляду, що висновки викладені у вироці не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, - є безпідставними та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_17 про те, що органом обвинувачення не надано достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводять її винуватість, що районний суд залишив без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин справи сторони захисту, які суперечать версії обвинувачення є також безпідставними, які спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_17 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, вчинила наїзд на пішохода, в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази свідка ОСОБА_18 , яка показала, що до неї з ОСОБА_16 біля 18 години 21.12.2019 року звернувся невідомий чоловік, який не розумів, де знаходиться. Вони пояснили йому, як дістатися у потрібне йому місце, а далі направились до пішохідного переходу для переходу на інший бік вулиці. Переходили дорогу по пішохідному переходу утрьох: вона першою, далі - ОСОБА_19 , а третім йшов вказаний чоловік. Вона перейшла дорогу до середини, повернулась до ОСОБА_16 і побачила, що невідомий йде за ОСОБА_19 , а до них наближається легковий автомобіль червоного кольору. Малиновський встиг відскочити уперед до неї, а на невідомого чоловіка було скоєно наїзд цим автомобілем.

Згідно показів свідка ОСОБА_16 , останній також показав, що за вказаних обставин зустрівся з пішоходом, який не орієнтувався на місцевості, тому він розповів йому, де той знаходиться і у якому напрямку йому йти. Далі вони з ОСОБА_20 пройшли перехрестя (згідно із схемою до огляду місця події вул. Будіндустрії) і почали переходити дорогу по вул. Чигиринській по пішохідному переходу. Першою йшла ОСОБА_20 , яка ще не дійшла до середини проїзної частини дороги, потім він. Вийшовши на пішохідний перехід, він побачив, що наближається легковий автомобіль, потім повернувся назад і побачив позаду себе на пішохідному переході вказаного пішохода. Після цього автомобіль вчинив наїзд на пішохода.

Відповідно до показів потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що її чоловік ОСОБА_14 увечері 21.12.2019 року зателефонував їй та повідомив, що задрімав у автобусі і не міг зрозуміти, де знаходиться, потім зорієнтувався у перехожих і направляється додому. Проте додому він не прибув, а поліцейські сповістили її по телефону, що її чоловік потрапив у ДТП і перебуває у лікарні. Невдовзі її чоловік помер від отриманих травм.

Крім того, винуватість ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами та досліджені судом, а саме:

- даними судової автотехнічної експертизи №672/20-23 від 24.06.2020 року вбачається, що обвинувачена водій ОСОБА_13 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом своєчасного застосування гальмування за умови як при його русі по пішохідному переході, так і поза його межами. При русі пішохода ОСОБА_14 по пішохідному переході дії ОСОБА_13 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП (т.2 а.с.143-149).

- даними криміналістичної технічної експертизи №4/252 від 08.05.2020 року згідно якої, до моменту ДТП деталі ходової частини, гальмівної системи та рульового керування автомобіля Hyundai Getz реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували у працездатному стані. Проте експлуатація цього автомобіля заборонялася на підставі п. 31.4.1 в) Правил дорожнього руху України із-за того, що товщина переднього правого гальмівного диску не відповідала вимогам підприємства-виробника. Водій автомобіля мав можливість виявити вказану невідповідність шляхом проведення своєчасного технічного огляду (т.2 а.с. 65-71).

- даними протоколу огляду місця події встановлено, що дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) відбулась на проїзній частині вулиці Чигиринської у м. Черкаси. На місці події виявлено автомобіль Hyundai Getz реєстраційний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями в передій частині, сліди гальмування, що розпочинаються перед дорожньою розміткою «пішохідний перехід» (т 2 а.с.9-20).

- даними медичної довідки згідно якої встановлено, що 21.12.2019 р. біля 18 год.35 хв. до закладу охорони здоров`я доставлено ОСОБА_14 з численними травмами (т.2 а.с.25).

- даними висновку судово-медичної експертизи №03-01/1183 від 22.12.2019 року відповідно до якої смерть ОСОБА_14 настала о 00 годин 25 хвилин 22.12.2019 р. внаслідок сполученої травми тіла з чисельними переломами кісток скелета і ушкодженнями внутрішніх органів. При дослідженні трупа виявлено прижиттєві тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла з чисельними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між спричиненими тілесними ушкодженнями ОСОБА_14 та настанням його смерті (т.2 а.с.32-36).

- даними слідчого експерименту, згідно якого свідок ОСОБА_18 відтворила обставини події, а саме, траєкторію руху пішохода ОСОБА_14 до наїзду на нього автомобіля (т.2 а.с.125-127).

- даними слідчого експеримента проведеного із обвинуваченою ОСОБА_13 , під час якої вона вказала напрямок руху пішохода, а також було визначено шлях і час, за який пішохід міг цей шлях пройти (т.2 а.с.120-124).

- даними показів свідка ОСОБА_22 , яка залучилась понятою для проведення слідчого експерименту, під час якого обвинувачена вказувала напрямок руху пішохода перед ДТП (під кутом до проїзної частини).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, а тому посилання обвинуваченої та її захисника про те, що висновки суду щодо доведеності вини ґрунтуються на припущеннях, суд не перевірив усіх доказів у справі, висновки суду, викладені у вироку не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні - не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дослідив кожний доказ, який покладений в основу обвинувачення з точки зору достатності належності, достовірності, допустимості та взаємозв`язку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченої та сторони захисту про неповноту та необґрунтованість висновку автотехнічної експертизи, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів приходить до висновку, що при проведенні судової автотехнічної експертизи №672/20-23 від 24.06.2020 року згідно якої ОСОБА_13 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експерти і висновки експерта достатньо мотивовані. Тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та об`єктивність висновків вказаної експертизи, відповідно до яких у даній дорожній обстановці ОСОБА_17 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом своєчасного застосування гальмування за умови як при його русі по пішохідному переході, так і поза його межами. При русі пішохода ОСОБА_14 по пішохідному переході дії ОСОБА_13 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Крім того, у вищезазначеному висновку враховані і дані обвинуваченої ОСОБА_17 під час слідчого експерименту, що нібито ОСОБА_14 рухався поза його межами пішохідного переходу під кутом до проїзної частини. Однак експертом також був зроблений висновок про технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування.

При цьому, експертом було враховано час доби (темний), мокре покриття, наявність автомобілів які рухались в зустрічному напрямку з увімкненим світлом фар. Таким чином твердження сторони захисту та обвинуваченої ОСОБА_17 щодо необґрунтованості висновків автотехнічної експертизи, яка проведена з урахуванням слідчих експериментів, які проводилися за погодних умов (ясна, сонячна погода), які різнились від умов ДТП (темна пора доби в умовах мряки) є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Оскільки в даному кримінальному провадженні мають значення траєкторія і напрямок руху пішохода по проїзній частині дороги, а також час, за який пішохід подолав певну відстань, тому з цією метою були проведені вказані слідчі дії і на їх результат жодним чином не могли і не вплинули ні пора року, ні погодні умови, ні освітлення, ні час доби.

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

У колегії суддів немає сумнівів у законності та обґрунтованості проведеної автотехнічної експертизи, яка свідчить, що саме дії ОСОБА_17 перебували в причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст.268 КК України.

Невизнання винуватості ОСОБА_17 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів приходить до висновку, що показання свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_16 , які є послідовними, узгоджуються між собою та протоколом огляду місця події, висновки автотехнічної експертизи, криміналістичної технічної експертизи, дані слідчих експериментів, в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого діяння.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_17 , районний суд вірно врахував характер і ступінь небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме непоправні наслідки - смерть людини, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченої, яка вину взагалі не визнала, що свідчить про її відношення до скоєного, вчинила тяжкий злочин, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин і прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_17 призначивши їй покарання в мінімальному розмірі але реальному відбутті основного покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Щодо вирішення цивільного позову, районний суд дотримався вимог матеріального та процесуального права і об`єктивно прийшов до висновку про часткове задоволення позову потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , навівши відповідні мотиви і розрахунки, які не оспорюються учасниками процесу.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_13 - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді