Справа № 461/9004/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1447/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно - земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0001 площею 1,4 га, яка розташована на території Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп» квартал 65 вид. 91,92, із забороною розпоряджатися та користуватися нею, а саме позбавлення права відчуження, користування, розпорядження даною ділянкою, а також вирубування дерев та кущів, які на ній знаходяться ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року про накладення арешту на майно скасувати та відмовити у задоволенні клопотання з підстав відсутності мотивації.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржуване рішення базується на припущеннях та прийняте з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, прав ОСОБА_7 щодо безперешкодного володіння своєю власністю, та таке рішення не містить жодної мотивації.

Як зазначає апелянт, слідчим суддею не зазначено, яким чином земельна ділянка може бути використана як доказ вчинення протиправних дій третіми, невстановленими слідством посадовими особами у вчиненні зловживання владою або службовим становищем.

На його переконання, не дивлячись на те, що особу, яка здійснила порубку лісу не зазначено, жодного відношення ОСОБА_7 до цієї незаконної порубки не встановлено, відомості про розслідування злочину, передбаченого ст.264 КК України, в матеріалах клопотання відсутні, слідчим суддею заборонено безпосередньо ОСОБА_7 вчиняти вирубування дерев та кущів, які знаходяться на земельній ділянці, що в подальшому може мати негативні наслідки для останньої при виявленні аналогічних рубок невстановленими особами.

Також адвокат ОСОБА_10 звертає увагу й на те, що в ухвалі не вказано чому саме слідчий суддя вважає за можливе при розгляді клопотання застосувати положення ч.2 ст.172 КПК України, без участі ОСОБА_7 та її адвоката, натомість копію оскаржуваної ухвали через 47 діб було скеровано на адресу ОСОБА_7 , що у сукупності, на переконання апелянта, порушило право останньої на захист її прав.

Заслухавши доповідача, адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали клопотання та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, 21 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0001342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Відповідно до відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, службові особи вчинили незаконні дії з метою надання земельної ділянки у приватну власність з одночасним вилученням її із земель державного лісового фонду, а саме кв.65 вид.91,92 Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп», проте дана земельна ділянка у встановленому Законом порядку не вилучалася і цільове призначення не змінювалося.
Зокрема, 20 жовтня 2020 року на адресу Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області надійшла письмова заява директора ДП «Дрогобицький лісгосп» ОСОБА_11 про те, що працівниками державної лісової охорони встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0001 площею 1,4 га незаконно надана у приватну власність із земель державного лісового фонду квартал 65 вид. 91,92 Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп». Водночас вказана земельна ділянка із земель державного лісового фонду ДП «Дрогобицький лісгосп» у встановленому законом порядку не вилучалася і цільове призначення не змінювалося. Незаконне надання вищевказаної земельної ділянки державного лісового фонду підтверджена листом Львівської державної лісовпорядної експедиції №258/01-04 від 12.10.2020. При здійсненні огляду 16.10.2020 місця вчинення правопорушення лісового законодавства майстром лісу ОСОБА_12 , зокрема вказаної земельної ділянки кварталу 65 вид.91,92 Східницького лісництва, було виявлено незаконну порубку 69 сироростучих дерев породи явір, вільха, верба, в`яз та 10 кущів ліщини лісової.
Згідно з розрахунковою довідку про розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, виданої інженером ОЗЛ ДП «Дрогобицький лісгосп» ОСОБА_13 , становить 64088,29.
Дана земельна ділянка у встановленому законом порядку із земель Держлісфонду не вилучалася та не змінювалось її цільове призначення. Водночас, 21 вересня 2020 року державним реєстратором ОСОБА_14 Миколаївської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0001 площею 1,4 га як приватну власність за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Всупереч вимогам п.7 ст.122, п.9 ст.149 Земельного кодексу України Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області незаконно передано у власність ОСОБА_7 вказану земельну ділянку, внаслідок чого неправомірно виведено із лісогосподарського використання ділянку площею 1,4 га.
Вказана земельна ділянка незаконно набута у приватну власність та на ній протиправно здійснюється вирубка дерев і саме на цю земельну ділянку було спрямоване кримінальне правопорушення.
29 жовтня 2020 року постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області (а.к.20-21), визнано речовим доказом вказану земельну ділянку.
Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив, що надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що наведена вище земельна ділянка може бути об`єктом кримінально протиправних дій та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на її відповідність критеріям ст. 98 КПК України, та незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем вказаної земельної ділянки та не перебуває у статусі підозрюваної чи обвинуваченої в рамках кримінального провадження, то такі доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду не вбачає підставою для незастосування арешту на майно, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_7 , а отже доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

У ході апеляційного перегляду не встановлено й обставин, які б свідчили про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді вказаного клопотання, зокрема в частині незабезпечення безпосередньої участі ОСОБА_7 у судовому засіданні та незабезпечення її права на захист, адже в силу ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Водночас, право ОСОБА_7 , зокрема на захист, забезпечене шляхом подачі її представником апеляційної скарги та апеляційного перегляду законності накладення арешту на вказане майно.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року, якою накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0001, площею 1,4 га, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4