Провадження 1-кс/127/7742/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої вирішується питання

про застосування екстрадиційного арешту ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується НЦБ Інтерполу в Російській Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. г ч. 2 ст. 161, ч. 3 ст. 162, п. б ч. 2 ст. 132, п. б ч. 2 ст. 131 (грабіж, розбій, насильницькі дії сексуального характеру, поєднані з погрозою вбивства та зґвалтування, поєднане з погрозою вбивства) КК Російської Федерації, за фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 із вищевказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Южно-Сахалінського міського суду Сахалінської області перебуває кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п. г ч. 2 ст. 161, ч. 3 ст. 162, п. б ч. 2 ст. 132, п. б ч. 2 ст. 131 (грабіж, розбій, насильницькі дії сексуального характеру, поєднані з погрозою вбивства та зґвалтування, поєднане з погрозою вбивства) КК Російської Федерації.

Постановою Южно-Сахалінського міського суду Сахалінської області від 16.04.2012 у справі № 1-391/2012 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та його оголошено у розшук.

Відповідно до Червоного оповіщення Генерального Секретаріату Інтерполу (індивідуальний звіт) з контрольним номером 2017/174945 встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в міжнародному розшуку з метою арешту, з діючим терміном арешту до 05.07.2022.

За результатами проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, 15.03.2013 Міністерством юстиції України складено висновок.

Із матеріалів екстрадиційної перевірки установлено, що ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації, українського громадянства не набував, статусу біженця не має.

Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, протипоказань до його етапування не має.

Інкриміновані ОСОБА_4 злочини за законодавством України кваліфікуються за ч. 2 ст. 186, ч. 1, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 152 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Злочини за яким запитується видача ОСОБА_4 , передбачають покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року.

Передбачений ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинені злочини не минув.

Відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та статтей 573, 574, 590, пункту 1 частини 1 статті 592 КПК України, у 2013 році Міністерством юстиції України прийнято рішення (наказ) про видачу до Російської Федерації ОСОБА_4 , з відстрочкою фактичної передачі після відбуття покарання, призначеного вироком Харцизького міського суду Донецької області від 18.05.2013, чи звільнення від покарання з будь-яких законних підстав.

Рішення про видачу ОСОБА_4 вручене та, в передбаченому законодавством України порядку, ним не оскаржувалося.

На підставі наряду Державної пенітенціарної служби України від 22.06.2016 засудженого ОСОБА_4 направлено до Вінницької установи виконання покарань (№ 1) для подальшого відбування покарання.

Згідно з інформацією Вінницької установи виконання покарань (№1) від 30.11.2016 встановлено, що ОСОБА_4 02.07.2016 прибув до установи з Харківської виправної колонії (№ 43) та 11.07.2016 вибув до Вінницької виправної колонії (№ 86) для відбування покарання.

До Вінницької обласної прокуратури 17.11.2016 надійшло доручення Міністерства юстиції України про здійснення нагляду за процесом відбування ОСОБА_4 покарання, та після відбуття ним покарання або у разі звільнення від покарання вжиття заходів, передбачених ст. 584 КПК України, для забезпечення виконання рішення про видачу.

Також до обласної прокуратури 19.05.2021 надійшло доручення Міністерства юстиції України про вжиття заходів, передбачених ст. 584 КПК України, для забезпечення виконання рішення про видачу ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» від 27.05.2021 встановлено, що ОСОБА_4 18.05.2013 вироком Харцизького міського суду Донецької області засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.02.2016 засуджений за ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі.

Згідно з інформацією ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» від 02.06.2021 встановлено, що ОСОБА_4 відбуває зазначене покарання в установі, термін відбування покарання закінчується 07.07.2021.

Відповідно до ч. 1. ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 592 КПК України після прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію) центральний орган України може відстрочити фактичну передачу особи до іноземної держави у разі, якщо особа, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), притягається до кримінальної відповідальності або відбуває покарання у виді позбавлення чи обмеження волі за інший злочин на території України до закінчення досудового розслідування або судового провадження, відбуття покарання чи звільнення від покарання з будь-яких законних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ КПК України або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (ч. 8 ст. 584 КПК України).

Згідно зі ст. ст. 56, 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання. Після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Положеннями п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме законного арешту або затримання особи щодо якої проводиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 109 рішення «Солдатенко проти України» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що взяття особи під варту на підставі п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції не вимагає наявності підстав вважати, що тримання під вартою особи, стосовно якої вчиняються дії з метою її екстрадиції, потребується, наприклад, для того, щоб запобігти вчинення нею правопорушення чи втечі.

У цьому зв`язку п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції передбачає захист на рівні, відмінному від рівня захисту за п. c ч. 1 ст. 5 Конвенції тобто все, що потребується згідно з пунктом f, це здійснювана процедура екстрадиції.

У справі «Мокаллал проти України» ЄСПЛ установив: якщо наміром влади було екстрадувати особу і не існувало юридичних чи фактичних перешкод для кінцевої екстрадиції, тримання під вартою не можна вважати незаконним або свавільним.

Таким чином, міжнародним договором та практикою ЄСПЛ передбачено арешт особи щодо якої вирішується питання про видачу, як обґрунтований та вмотивований захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень ст. 9 Конституції України, ст. 26 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України» існує пріоритет міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, над національним законом, і якщо таким міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

На підставі наведеного, керуючись п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 56, 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, ст. 1, 12, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст. 26 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, ст. 9 Конституції України, ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 29, 183, 184, 584, 590, 592, 593 КПК України, заступник прокурора Вінницької області просив слідчого суддю дане клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання за обставин викладених в ньому, просив слідчого суддю дане клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).

Особа до якої застосовується екстрадиційний арешт та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4, 6, 8, 10, 11 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються цим Кодексом.

При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Відповідно до статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованою Верховною радою України 10 листопада 1994 року, договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання. Видача для притягнення до кримінальної відповідальності провадиться за такі діяння, які за законами запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких передбачається покарання у виді позбавлення волі на термін не менше одного року або більш тяжке покарання. Видача для приведення вироку у виконання провадиться за такі діяння, які відповідно до законодавства запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких особу, видача якої потрібна, було засуджено до позбавлення волі на термін не менш шести місяців або до більш тяжкого покарання.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації, перебував у міжнародному розшуку, у зв`язку із чим вказаною країною йому обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наведене свідчить, що у разі звільнення ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання є обґрунтованим та до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), для забезпечення виконання рішення Міністерства юстиції України про його видачу та забезпечення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 183, 197, 199, 584 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), для забезпечення виконання рішення Міністерства юстиції України про його видачу та забезпечення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , діє протягом 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 вересня 2021 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 03 вересня 2021 року.

Утримувати ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя