Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/323/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0007885 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Луч Ворошилоградської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, маючого малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вказаний вирок змінити в частині призначеного покарання застосувавши до останнього положення ст.75, 76 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 визнав свою провину, відшкодував матеріальні збитки, сприяв розслідування та розгляду кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому та просив вибачення у потерпілих, частково визнав моральні вимоги потерпілих. За всіх вище вказаних обставин та характеризуючих даних особи, суд 1-ої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 17.10.2019 року близько 05 год. 00 хв. порушуючи вимоги п.п.12.4, 12.7 та 12.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_13 , при цьому рухався в темну пору доби по вул.Соборній, зі сторони вул.Євгена Тельнова, наближаючись до перехрестя з вулицею Комарова в м. Кропивницький, з перевищенням дозволеної швидкості для руху в населеному пункті, а саме близько 80...84 км/год., грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України, діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, в порушення п.12.1 ПДР України, свідомо перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, щоб не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху та вірно оцінювати дорожню обстановку. Рухаючись по вищевказаній ділянці дороги на вказаному автомобілі, при цьому допускаючи порушення встановлених швидкісних обмежень, наближаючись до нерегульованого перехрестя, на світлофорі якого горів жовтий миготливий сигнал, який інформує про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя та на якому мається дорожній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», який інформує про нерегульований пішохідний перехід, не знизив швидкість для безпечного проїзду через перехрестя та маючи об`єктивну можливість при русі з допустимою швидкістю, завчасно виявити пішохода ОСОБА_14 , який переходив дорогу в межах пішохідного переходу з права-наліво щодо напрямку руху автомобіля, чим грубо порушив вимоги п.12.3, 18.1 ПДР України у результаті чого, напроти буд. АДРЕСА_3 , допустив наїзд на пішохода. Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_7 , та порушення ним вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 та 18.1 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода ОСОБА_14 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку, крововилив в стовбур мозку та під павутинну оболонку мозку, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини в лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, синець лівої тім`яної ділянки голови, синець та садно лівої вушної раковини, садно завушної ділянки зліва, два надриви задній поверхні лівої вушної раковини, садно завушної ділянки зліва, два надриви задній поверхні лівої вушної раковини у вигляді поверхневих ран; б) закрита тупа травма грудної клітки та поясу верхніх кінцівок: перелом тіла лівої ключиці, крововиливи в коріння легень з обох сторін та крововилив в слизову і м`які тканини трахеї, садно в ділянці плечового поясу зліва по задній поверхні з переходом на ділянку лопатки; в) закрита тупа травма живота: розрив селезінки, забій печінки, два садна в ділянці живота зліва, на рівні від реберної дуги до пупа по середній ключичній лінії та передній пахвовій лінії; г) закрита тупа травма вільних кінцівок: група з шести саден в ділянці тильної поверхні правої кисті, повний перелом середньої третини діалізу лівої великогомілкової кістки, садно середньої третини лівої гомілки по передній поверхні. Враховуючи дані судово-гістологічної експертизи, зазначені вище тілесні ушкодження, були заподіяні за життя, внаслідок масивного по своїй силі травмуючого контакту з тупим (тупими) об`єктами, що мав, вірогідно, пласку широку поверхню, або близьку до такої, індивідуальні особливості якої в ушкодженнях не відобразилися. У живих осіб зазначені вище тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Вищевказаний комплекс тілесних ушкоджень у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки живота та кінцівок утворився від значної по своєї силі травмуючої дії, що могла мати місце і при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок послідовних фаз ДТП. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілого найбільш ймовірно, що потерпілий був обернутий до травмуючого об`єкту лівою поверхнею тіла та перебував у вертикальному положенні. Більш конкретно питання про положення та позу потерпілого відносно травмуючого об`єкту можна вирішити з урахуванням пошкоджень на предметах одягу, та взуття, та використовуючи дані проведеної авто технічної експертизи. Смерть гр. ОСОБА_14 настала в результаті важкої поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, кінцівок: забій головного мозку, крововилив в стовбур мозку, крововилив під павутинну мозкову оболонку, перелом кісток склепіння та основи черепа, забій легень, печінки, розрив селезінки, перелом лівої ключиці, перелом лівої великогомілкової кістки, що надалі ускладнилися розвитком травматичного шоку, та набряку головного мозку, про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа і данні судово-гістологічної експертизи.
Заслухавши доповідь судді, в дебетах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, потерпілу ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
З апеляційної скарги вбачається, що встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, зазначені у вступній та мотивувальній частині вироку, кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, захисником не оспорюється, а тому, вирок суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції Особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дані вимоги закону належним чином виконав.

Що ж стосується доводів захисту в апеляційній скарзі про зміну вироку суду у зв`язку з невідповідність призначеного покарання, внаслідок суворості, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, зокрема, що відповідно до ст. 12 КК України, вчинений злочин відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, пенсіонер, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Також враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Враховано судом і те, що злочин вчинено ОСОБА_7 з необережності, його ставлення до вчиненого та думку потерпілих з приводу міри призначеного покарання, які наполягали на реальному відбуттю покарання.
Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів погоджується з такою позицією суду та вважає обґрунтованим призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі на вказаний термін та наголошує, що з врахуванням всіх вищезазначених підстав, покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає.
З аналізу норм ст.75 КК України вбачається, що призначення звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Крім того, за змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, у зв`язку з тим, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивні дані про особу обвинуваченого, висновок органу пробації про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для застосування ст.75 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки, що настали, які потягли за собою смерть потерпілого, та свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.
Більш того, під час апеляційного розгляду кримінального провадження, потерпілі наполягали на відбуття ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі, в зв`язку з тим, що наслідки, які насталив результаті ДТП є непоправними та лише протягом двох років, останній відшкодував тільки 5000 грн.
З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, та є мінімальним, передбаченою ст.2 ст.286 КК Українивідтак доводи апеляційних скарг є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
Інших відомостей, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим, та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2
13.05.2021