Справа № 464/1490/21
пр.№ 1-кп/464/337/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2021 року Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000067 від 01.03.2020 р., про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із вищою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 01.03.2021 р. близько 12:05 год., перебуваючи на загальній площадці, що на третьому поверсі шостого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та, штовхнувши її в груди, відкрито, шляхом ривка, зірвав з обох мочок її вух золоті сережки круглої форми із заокругленими виточками, загальною вагою 3,47 грам, вартістю 3 357,57 грн., після чого втік з місця події із викраденим майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_3 11.03.2021 р. близько 11:00 год., перебуваючи на пішохідній доріжці, неподалік будинку №16 на вул.Котляревського у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_7 , відкрито, шляхом ривка, зірвав з обох мочок її вух золоті сережки круглої форми у вигляді кілець, загальною вагою 4,08 грам, вартістю 3 933,97 грн., після чого втік з місця події із викраденим майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_3 25.03.2021 р. близько 16:50 год., перебуваючи неподалік будинку №28 на вул. Хуторівка у м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_8 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилося у спричиненні останній подряпин на мочках обох вушних раковин, відкрито, шляхом ривка, зірвав з обох мочок її вух золоті сережки із камінням червоного кольору, загальною вагою 5,46 грам, вартістю 5 264,58 грн., після чого втік з місця події із викраденим майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Додатково зазначив, що викрадені у потерпілих сережки заніс в ломбард, отримавши за такі гроші. Вчинив дані кримінальні правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем, розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, звернулись в суд із заявами, у яких просили розглядати дане кримінальне провадження у їх відсутності, при призначенні покарання покладаються на розсуду суду. Також потерпілі зазначили про те, що у них немає претензій матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 , завдана шкода їм відшкодована.
На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих.
За згодою сторін, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 2 ст. 186 КК України.

Його дії органом досудового розслідування, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, оскільки такий вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку.
Відповідно до досудової доповіді начальника Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є середнім. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на останнього обов`язки відповідно до ч. 1 ст.76 КК України.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований. Згідно із характеристикою ЛКП «Левандівка» від 14.04.2021 р., за час його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , скарг від мешканців будинку та мікрорайону на нього не поступало.

Згідно із довідками Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру №954 від 31.03.2021 р. та КПП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» №30251401 від 29.03.2021 р., обвинувачений ОСОБА_3 на обліках у таких не перебуває.

Відповідно до витягу з Державної реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України №4 від 30.03.2021 р. ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_10 . Разом з тим, як зазначив обвинувачений ОСОБА_3 , дитина проживає протягом останніх двох років разом з матір`ю.

Таким чином, враховуючи вищезазначені дані, що характеризують обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, кількість епізодів вчиненого злочину, інші обставини справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України в умовах ізоляції від суспільства, що відповідатиме поняттю та меті покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів. Зважаючи на обставини вчиненого злочину, підстав для звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України відсутні. Покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.75 КК України, на думку суду, сприятиме його меті і є необхідним для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 28.03.2021 р. ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому продовжений, відтак, зважаючи на обраний вид покарання, даний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Окрім цього, початок строку відбування покарання слід обчислювати з часу обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, а саме з 28.03.2021 р.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.04.2021 р. підлягає скасуванню.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 28 березня 2021 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.04.2021 року, на речі обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме: куртку темно синього кольору; кепку синьо-сірого кольор; кросівки темно-синього кольору; штани джинсові та наплічну сумку чорного кольору - скасувати.
Речові докази:
-11 (одинадцять) компакт дисків DVD-R із аудіозаписами розмов та відеозаписами із камер відеоспостереження, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, залишити при таких;
-куртку темно синього кольору; кепку синьо-сірого кольор; кросівки темно-синього кольору; штани джинсові та наплічну сумку чорного кольору, які зберігають у камері схову ВП №2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_3 .
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1