Справа № 1-61/11
Провадження № 1-в/676/49/21
ПОСТАНОВА
7 липня 2021 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подiльський міськрайонний суд Хмельницької області в складі : головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, -
Неявка прокурора не перешкоджала розгляду клопотання.
Представник скаржника - адвокат ОСОБА_5 направила заяву про розгляд клопотання ОСОБА_3 без її участі.
Суд, вивчивши матеріали клопотання та матеріали кримінальної справи вважає, що клопотання слід повернути скаржнику, оскільки воно не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Відповідно до п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто в порядку, визначеному КПК України (в редакції 1960 року). Згідно ст. 81 та ст. 330 КПК України (в редакції 1960 року), спір про належність речей і про право власності речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Зазначену правову позицію було викладено у Постанові Великої Палати ВС від 30 червня 2020 року (справа № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19).
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_3 не була учасником кримінального провадження, обвинувачення їй не пред`являлось і потерпілою вона не визнавалася. За вироком суду, земельна ділянка була надана заявниці з порушенням встановленого порядку, що діяв на той час. На даний час ОСОБА_3 продовжує користуватися вище вказаною земельною ділянкою, вона звернулася з заявою і отримала рішення селищної ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації від 30 березня 2018 року. Скаржник зазначає, що накладений арешт перешкоджає їй зареєструвати право власності на згадану ділянку, яке вона намагається оформити у спосіб визначений законом. Отже, у скаржника є спір про звільнення майна з-під арешту, і такий спір очевидно є приватноправовим, а тому, скаржнику слід було звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись п. 9 Перехідних положень КПК (в редакції 2012 року), ст.ст. 81, 330 КПК України в редакції 1960 року, суд, -
постановив:
Роз`яснити скаржнику, що вона має право звернутись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства для вирішення спору про звільнення майна з-під арешту.
Ухвала може бути оскаржена в Хмельницький апеляційний суд через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи діб.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду ОСОБА_1