Справа № 487/5989/17
Провадження № 1-кп/487/559/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , перекладачів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_17 у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.ч.3,4,5 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.ч.3,4,5 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_17 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Клопотання мотивовані тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд не розпочався, враховуючи особи обвинувачених та наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює їх застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_17 .

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 - підтримали думку прокурора, проти задоволення клопотань захисників заперечували.
Захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Разом з тим, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачені перебувають під вартою тривалий час, відповідно до Закону №838-VІІІ фактично знаходяться під вартою майже 8 років, в той час як Херсонським апеляційним судом висловлено сумніви щодо вартості викраденого майна та як наслідок помилкової кваліфікації, що може призвести до невідповідності терміну тримання під вартою обвинувачених строку можливого покарання, що призначить суд.
Обвинувачені проти задоволення клопотання прокурора заперечували, підтримали клопотання захисників та просили змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор заперечував проти клопотань захисників, наполягав на задоволенні саме клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_17 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.06.2021 року обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.08.2021 року.
Частинами 1, 2 ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положенням ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з приписами ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більшм`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
У частині 5 ст.199 КПК України визначено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Пунктом 3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини встановлено, що кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи (рішення "Слоєв проти України", "Фельдман проти України").
Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).
Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).
У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
Аналізуючи доводи прокурора в обґрунтування продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , суд виходить з наступного.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_17 тримаються під вартою з 24.08.2017 року, тобто на даний час майже 4 роки. При цьому, судом враховано, що у разі ухвалення судом відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_17 обвинувального вироку, при обчисленні часу знаходження останніх під вартою, буде застасовано Закон України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання".
Так у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.
В обгрунтування позиції щодо необхідності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не змінилися та продовжують існувати, проте без посилання на конкретні докази, що, на думку суду, грунтується на припущеннях.
У рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).
Отже, в клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинувачених, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Враховуючи викладене, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення клопотань прокурора та необхідність часткового задоволення клопотань захисників, з урахуванням, крім іншого, того, що обвинувачені раніше не судимі, будуть забезпечені житлом у разі зміни запобіжного заходу. Також судом враховано, що забезпечети належну процесуальну поведінку обвинувачених, можливо шляхом покладення на них певних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_17 - відмовити.

Клопотання захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - задовольнити частково.

Змінити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-цілодобово не покидати місце свого проживання: АДРЕСА_1 ;

-
-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти)для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Запобіжний захід домашній арешт встановлюється до 09.10.2021 року.

Змінити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_17 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_17 наступні обов`язки:

-цілодобово не покидати місце свого проживання: АДРЕСА_1 ;

-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти)для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Запобіжний захід домашній арешт встановлюється до 09.10.2021 року.

Попередити ОСОБА_17 та ОСОБА_7 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до кожного з них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_7 негайно звільнити з під варти в залі судового засідання.

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_7 покласти на працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала суду діє до 09.10.2021 року (включно).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1