Справа № 670/878/17
Номер провадження 1-кп/676/26/21
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні клопотання
про скасування запобіжного заходу

03 березня 2021 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському в режимі відеоконференції з Віньковецьким районним судом Хмельницької області клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у виді застави у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 21 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

На розгляді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

До Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області звернувся обвинувачений ОСОБА_4 із клопотанням про скасування запобіжного заходу, яке передане судді для розгляду 01 березня 2021 року.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 на строк 60 днів, тобто до 19 вересня 2017 року включно, а також визначено розмір застави у 50 000 (п`ятдесят тисяч ) грн., з покладенням згідно із ч.5 ст.194 КПК України обов`язків. 10 серпня 2017 року на депозитний рахунок ОСОБА_8 внесла заставу в розмірі 50 000 гривень, та згідно із ухвалою суду від 24 липня 2017 року підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави. Обвинувачений вважає, що запобіжний захід щодо нього обрано необґрунтовано, оскільки кримінальне провадження було сфальсифіковане, відсутні будь-які докази вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року, обвинувачений вважав, що дія запобіжного заходу у виді застави не могла була бути автоматично продовжена, оскільки набуття особою, щодо якої складено обвинувальний акт нового процесуального статусу обвинуваченого, виключає автоматичне продовження застосування запобіжного заходу. Крім того, що оскільки ним, як обвинуваченим, належним чином виконувалися процесуальні обов`язки, до інших обвинувачених у вказаному провадженні не застосовані запобіжні заходи, обвинувачений звернувся до суду із клопотанням про скасування запобіжного заходу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 клопотання обвинуваченого підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що у підготовчому судовому засіданні судом не продовжувався запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , закінчився строк дії обов`язків, визначених ухвалою суду, у зв`язку з чим захисник вважав, що відповідно до ч.7 ст. 194 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припинила свою дію.

Прокурор ОСОБА_3 судовому засіданні заперечував проти задоволення, оскільки строк дії запобіжного заходу не закінчився, а також обвинувачений порушував процесуальні обов`язки щодо явки до суду, у зв`язку з чим судом двічі було застосовано до обвинуваченого привід, а також накладено грошове стягнення.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Так, згідно із ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Як вбачається із правових норм § 1 глави 18 КПК України строку дії запобіжного заходу у виді застави кримінальним процесуальним законом не передбачено.

За приписами ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що на розгляді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалю слідчого судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з моменту фактичного затримання, тобто до 19 вересня 2017 року включно. Крім того, зазначеною ухвалою визначено розмір застави, що становить 50 000 гривень, та у разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_4 з моменту звільнення з-під варти прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою та на підставі ч.5 ст.194 КПК України покладено на нього на строк з моменту такого звільнення до 19 вересня 2017 року обов`язки. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави постановлено підозрюваного вважати таким, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.

10 серпня 2017 року на депозитний рахунок ОСОБА_8 внесла заставу в розмірі 50 000 гривень, про що свідчить квитанція №18089280 від 10 серпня 2017 року територіального управління ДСА України в Хмельницькій області.

Із врахуванням того, що строку дії запобіжного заходу у виді застави кримінальним процесуальним законом не передбачено, на даний час запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не змінено та не скасовано, тому суд приходить до переконання, що строк дії запобіжного заходу не закінчився.

При вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо скасування запобіжного заходу, судом враховується, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Крім того, ОСОБА_4 не одружений, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, судом до обвинуваченого двічі 27 січня та 10 лютого 2021 року застосовувався привід внаслідок невиконання процесуального обов`язку прибути за викликом до суду, а також ухвалою від 10 лютого 2021 року на обвинуваченого ОСОБА_4 за невиконання процесуального обов`язку прибути за викликом до суду накладено грошове стягнення в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2270 грн. Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Також судом враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення. Таким чином, судом не встановлено підстав для скасування запобіжного заходу.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні відсутні докази винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки на стадії судового розгляду до прийняття кінцевого процесуального рішення у справі суд 1 інстанції не має права висловлювати свою позицію щодо доказів сторони обвинувачення та захисту в силу таких засад судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.17 КПК), а також змагальності сторін (ст.22 КПК), у зв`язку з чим, судом береться до уваги факт обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Більш того, аналіз доказів сторони обвинувачення щодо обґрунтованості обвинувачення на стадії вирішення питання застосування запобіжного заходу чи його скасування судом, який розглядає провадження по суті, безумовно буде свідчити про відсутність безсторонності суду, що в свою чергу буде визнано порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також судом не приймаються до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року дія запобіжного заходу у виді застави не могла була бути автоматично продовжена, оскільки набуття особою, щодо якої складено обвинувальний акт нового процесуального статусу обвинуваченого, виключає автоматичне продовження застосування запобіжного заходу, виходячи з наступних підстав.

Так, у абз.12 п.4 зазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України.

Крім того, із абз.2 п.5 цього ж рішення вбачається, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Таким чином, Конституційним Судом України у рішенні 1-28/2017 від 23 листопада 2017 року констатовано недопустимість автоматичного продовження дії таких запобіжних заходів як домашній арешт та тримання під вартою, тобто запобіжних заходів, строк дії яких чітко визначений кримінальним процесуальним законом.

Натомість, строк дії запобіжного заходу у виді застави чинним кримінальним процесуальним законодавством не визначений, у зв`язку з чим з урахуванням того, що на даний час запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не змінено та не скасовано, суд приходить до переконання, що строк дії запобіжного заходу не закінчився.

Також судом не беруться до уваги доводи захисника ОСОБА_5 про те, що закінчення відповідно до ч.7 ст.194 КК України строку дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді, суду свідчить про автоматичне припинення запобіжного заходу у виді застави, адже мета зазначеного запобіжного заходу полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Поряд з цим, відповідно до ч.7 ст.194 КПК України після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Тобто, ч.7 ст.194 КПК України передбачає припинення дії ухвали слідчого судді, суду в частини дії покладених обов`язків і вказана норма не передбачає припинення дії ухвали про застосування запобіжного заходу в цілому.

Більш того, обов`язки на обвинуваченого покладаються не лише ухвалою слідчого судді, суду відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, але й визначаються ч.7 ст.42 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, у зв`язку з чим клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193,194,201,203, 331,369-372,376 КПК України,
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у виді застави.

Копію ухвали надіслати (вручити) прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Роз`яснити іншим учасникам судового провадження право на отримання в суді копії ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1