БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/375/21
Провадження № 1-кп/730/41/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000151 від 13.04.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Комарівка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого у ТОВ «Лира-Конд» слюсарем-ремонтником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125; ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що 13.04.2021 року приблизно о 00 год. 01 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з приводу неприязних відносин з неповнолітньою пасербицею ОСОБА_6 , в ході якої, маючи прямий умисел на спричинення фізичного болю потерпілій, умисно наніс один удар внутрішньою частиною долоні лівої руки в ділянку правого вуха ОСОБА_6 , в результаті чого завдав потерпілій сильний фізичний біль, при цьому не спричинив тілесні ушкодження.

Крім того, 13.04.2021 року приблизно о 00 год. 02 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з приводу неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_5 , в ході якої ОСОБА_4 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, умисно наніс не менше двох ударів внутрішньою долонею правої руки в ліву ділянку обличчя ОСОБА_5 , котра від нанесених ударів втратила свідомість, в результаті чого останній було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забою носа, гематоми лівої очної ділянки, саден обличчя, верхньої губи, лобної та скроневої ділянок голови, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вказаних висновків Суд дійшов, провівши судовий розгляд, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

У судовому засіданні ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні визнав себе винуватим повністю, однак пояснив, що на час вчинення проступків він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому нічого не пам`ятає та не може надати пояснення щодо фактичних обставин справи. Визнав себе винним лише тому, що окрім нього ніхто інший не міг вчинити дії, зазначені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що розуміє, що йому не можна вживати алкоголь, оскільки у стані сп`яніння він стає агресивним. Коли прокинувся вранці 13 квітня 2021 року, вдома вже нікого не було, що сталося вночі не пам`ятав.

Незважаючи на повне визнання вини, винуватість обвинуваченого підтверджується також іншими доказами у кримінальному провадженні.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками та показаннями потерпілих, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що дійсно, її чоловік іноді вчиняє щодо неї домашнє насильство, однак не систематично. При цьому, зазвичай, коли чоловік тверезий, він є нормальною людиною, однак, коли вип`є, то стає агресивним та може її вдарити. 12 квітня 2021 року вони усією сім`єю були на дні народженні, після якого вночі повернулися додому. Вже вдома обвинувачений через незначний привід, а саме через те, що стілець був не на своєму місці, раптово та несподівано для потерпілої, вдарив її в область вуха, а потім почав душити, вдарив потерпілу двічі, після чого вона втратила свідомість, а отямилася, вже коли її привели до тями лікарі швидкої допомоги. Після чого потерпілу забрали до лікарні, а потім вона поїхала до своєї матері. Свідків конфлікту не було, оскільки вдома нікого не було. До того, як вони усі зайшли додому, чоловік вів себе нормально, агресивним не був. Вказує, що й хоча чоловік, коли вип`є стає агресивним, неадекватним, від чого страждають вона та її дитина, однак чоловіка пробачила, проте просить аби він відповів по закону. Це було вперше, щоб від удару чоловіка вона втратила свідомість. На запитання суду відповіла, що будь-якої допомоги з приводу дій чоловіка не потребує.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що після того, як вони повернулися з дня народження та зайшли додому, то обвинувачений несподівано для неї вдарив її в область голови. Вона дуже злякалася, прибігла її мати, однак обвинувачений взяв матір за волосся та почав її бити, а потім почав душити. Через вказані дії обвинуваченого потерпіла вибігла з дому, а обвинувачений зачинився зсередини та вона не могла потрапити додому. У подальшому, коли побачила, що її мати лежить без рухів, а також була у крові, викликала швидку допомогу та поліцію. Додатково зазначила, що обвинувачений раніше також бив матір, однак не сильно, хоча синці були. Такого, щоб мати втрачала свідомість, не було, її особисто вітчим вдарив вперше. На запитання суду зазначила, що обвинуваченого не пробачила.

Підставою для порушення справи стало письмове повідомлення потерпілих до чергової частини поліції, що підтверджується витягами з ЄРДР, згідно яких убачається, що обвинувачений наніс потерпілим тілесні ушкодження (а.п. 13, 18), а також протоколи прийняття заяв про кримінальне правопорушення (а.п. 26, 36).

З метою перевірки відомостей щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, у порядку ст. 240 КПК, 29.04.2021 року було проведено слідчі експерименти, якими було уточнено механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.п. 29-30, 41-42).

Згідно довідки від 29.04.2021 року, ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ніжинської центральної міської лікарні 13.04.2021 року з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку.

Згідно висновку експерта № 67 від 30.04.2021 року, тілесні ушкодження, які було встановлено у ОСОБА_5 , відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Відповідно, вказані докази суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини, регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, яка встановлюється шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень, а також умисне завдання удару потерпілій, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто скоїв кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 125; ч. 1 ст. 126 КК України, та його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

В судовому засіданні прокурор у дебатах просив визнати як обставину, що обтяжує покарання, вчинення проступку у стані алкогольного сп`яніння. Суд не може погодитися з думкою прокурора, оскільки, як убачається з обвинувального акта, така обтяжуюча обставина не була кваліфікована обвинуваченому, а тому він не мав змоги від неї захищатися у судовому засіданні, що є порушенням права обвинуваченого на захист. Крім того, прокурор не скористався своїм правом, передбаченим ст. 338 КПК України.

Суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, однак, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння веде себе негативно, офіційно працює, на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває, раніше не судимий.

Судом не приймаються дані про те, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, оскільки таких доказів матеріали провадження не містять. Довідка, яка міститься у справі (а.п. 52), не є доказом в розумінні статті 84 КПК України, оскільки не містить даних, що підлягають доказуванню, а саме: чи дійсно притягувався обвинувачений до адміністративної відповідальності, чи набрали постанови законної сили, чи вручені такі постанови особі та таке інше, з урахуванням того, що обвинувачений в судовому засіданні заперечив такі притягнення до адміністративної відповідальності взагалі та про це не знає.

Фактично, характеристика обвинуваченого зводиться до того, що останній не вміє себе поводити у стані алкогольного сп`яніння, а саме те, що після вживання спиртних напоїв він стає агресивним, буйним, вчиняє насильство, не може себе втримати, що останнім й не заперечується. Однак, коли він тверезий, він є спокійною, нормальною, адекватною людиною, що підтвердили в судовому засіданні потерпілі.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді громадських робіт, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах максимальної санкції статей, за якими він обвинувачується.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

При цьому, суд вважає, що покарання у виді штрафу, у даному конкретному випадку, не буде достатнім заходом впливу на обвинуваченого, який має усвідомити наслідки своєї негативної поведінки, від якої страждає його родина, в тому числі неповнолітня дитина. Також, застосування штрафу до обвинуваченого не буде сприяти зміцненню родини, яка має спільний бюджет, оскільки, фактично, сплата штрафу буде прямо впивати на фінансовий розвиток усієї родини.

У цій же справі потерпілі не пробачили обвинуваченому його дії, на сьогодні не проживають однією сім`єю, а тому, у цій справі, на думку суду, головне не покарання, як сама суть цього кримінально-правового інституту, а допомога обвинуваченому у розумінні сутності родини та створення ним нормального середовища вдома для можливості безпечного виховування дітей та нормалізації стосунків між пожружжям.

На думку суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді громадських робіт є найбільш доречним та є тим стримуючим фактором, який буде достатнім для виховання обвинуваченого та дасть йому можливість замислитися щодо своєї поведінки та наслідків вчинених ним діянь.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Цивільний позов не заявлявся, однак суд роз`яснює потерпілим їх право звернутися з цивільним позовом до суду у порядку цивільного судочинства з метою відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125; ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити йому покарання за:

-ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин;

-ч. 1 ст. 126 КК України у виді у виді громадських робіт на строк 150 годин;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1