Справа № 520/260/19
Провадження № 1-кс/947/2767/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001104 від 13.11.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016 року, на земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва площею 0,0900 га, за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:005:0040).

В обґрунтування вимог клопотання особа, що з ним звернулась, вказує на те, що з часу реєстрації кримінального провадження слідчим, прокурором не проведено жодних слідчих дій та не встановлено доказів, які б свідчили про вчинення посадовими особами селищної ради кримінального правопорушення, ОСОБА_3 жодного разу не викликали для надання пояснень, стороною обвинувачення не доведено наявності підстав вважати, що земельна ділянка на яку накладено арешт та інші заборони відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Затоківська селищна рада, так само, не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою або третьою особою у даному кримінальному провадженні, та за наслідками якого можливе вилучення (конфіскація) майна (спірної земельної ділянки) в рамках такого провадження на користь держави. Так само і фактичний власник спірної земельної ділянки не повідомлений про підозру, не є свідком чи обвинуваченим у дійсному кримінальному провадженні. Крім того, діючий власник спірної земельної ділянки не визнаний недобросовісним набувачем вищевказаного майна.

Особа, яка звернулась з клопотанням про скасування арешту майна, просила розглянути клопотання без її участі.

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без її участі.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016 року, був накладений арешт, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0040, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання подальшого незаконного відчуження предмету злочинного посягання земельних ділянок.
Слідчий суддя враховує, що попри встановлену на момент розгляду клопотання про арешт майна відповідність вищевказаної земельної ділянки критеріям речових доказів, з моменту застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження минуло більше п`яти років, протягом яких, власнику земельної ділянки про підозру не повідомлено.
Будь-які відомості в частині того, що власник вказаної земельної ділянки являється недобросовісними набувачем вищевказаного майна у слідчого судді відсутні, як і відсутні у слідчого судді будь-які відомості відносно того, що на теперішній час здійснюються будь-які процедури оскарження відповідних рішень (документів), на підставі яких заявником було набуто право власності на арештовані об`єкти.
На підставі викладеного, враховуючи, що заявник являється добросовісним набувачем земельної ділянки, підозрюваним в рамках кримінального провадження не являється, в цілях не порушення права власності особи, беручи до уваги, що стороною обвинувачення не було доведено необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання заявника підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001104 від 13.11.2014 року задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0040, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1