УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2021 Справа №607/9967/21 Провадження № 1-кс/607/3212/2021 м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Козова Тернопільської області, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, заступника військового комісара начальника відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,
ВСТАНОВИВ:
07.06.2021 старший слідчий третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000042 від 31.05.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.426-1 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.12.2020 №15 ОСОБА_4 призначено на посаду заступника військового комісара - начальника відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Згідно ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обов`язку громадянами України забезпечують місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом. Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату, проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до пункту 8 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 №389, завданням військових комісаріатів відповідно до покладених обов`язків є керівництво військовим обліком призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, у тому числі в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ), проведення призову громадян на військову службу в мирний і воєнний час, проведення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів із числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Пунктами 14 та 15 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 №389 визначено, що військовий комісар відповідає за: стан обліково-призовної роботи, мобілізаційну готовність військового комісаріату, підготовку, виховання, військову та трудову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, організацію роботи та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання і протидії корупції» своєчасне і повне виконання завдань, покладених на військові комісаріати. Військовий комісар зобов`язаний: забезпечувати виконання особовим складом військового комісаріату поставлених перед ним завдань; організовувати: взаємодію військового комісаріату з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також органами військового управління та військовими частинами, які розміщені на території відповідальності військового комісаріату, ведення персонально-якісного обліку військовозобов`язаних і призовників, обліку транспортних засобів, що підлягають передачі ІНФОРМАЦІЯ_4 та іншим військовим формуванням під час мобілізації та у воєнний час, розроблення та уточнення плану проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази оповіщення, збору і поставки мобілізаційних ресурсів військового комісаріату в готовності до використання за призначенням, проведення перевірок готовності підприємств до оповіщення та забезпечення явки громадян, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації та у воєнний час, на пункти збору або у військові частини, перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку, здійснювати контроль за веденням військового обліку військовозобов`язаних та призовників, здійснювати контроль за правомірністю видачі громадянам документів військового обліку, посвідчень та інших документів, забезпечувати: виконання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Відповідно до ст. ст. 2, 9, 11, 16, 58, 59, 130, 111-112, 395 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Таким чином, проходячи військову службу на посаді заступника військового комісара - начальника відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є особою, яка постійно обіймає в органах державної влади посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та згідно Примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.
Разом з цим, відповідно до підпункту «г», п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_4 є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення. Згідно з ст. 22 вказаного Закону, особам, зазначеним ч.1 ст.3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. Відповідно до ст. ст. 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої ст. З вказаного Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Відповідно до Примітки до ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи заступником військового комісара начальником відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні службових обов`язків за посадою, постійно здійснює функції представника влади, обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у зв`язку з чим є службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Відповідно до вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.
Незважаючи на свою обізнаність з вимогами вищевказаних нормативно правових актів, будучи попередженим про обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції», які спрямовані на запобігання корупційним правопорушенням, ОСОБА_4 використав свої службові повноваження у злочинних цілях за наступних обставин.
Згідно Указу Президента України від 24.02.2021 №71/2021 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2021 році» постановлено призвати на строкову військову службу придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу: у квітні червні 2021 року та у жовтні - грудні 2021 року.
Досудовим розслідування встановлено, що 25.05.2021 ОСОБА_8 , котрий перебуває на військовому обліку як призовник у ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з обізнаністю про вищевказаний Указ Президента та бажанням отримати відстрочку від призову на строкову військову службу у зв`язку з навчанням, звернувся до старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_5 відділення рекрутингу та комплексування ОСОБА_9 з метою консультації та роз`яснення вимог чинного законодавства щодо призову.
Того ж дня ОСОБА_9 , дізнавшись про перебування ОСОБА_8 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , зателефонував до свого знайомого заступника військового комісара начальника відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 з питанням щодо можливості надання відстрочки від призову ОСОБА_8 на що останній повідомив про необхідність обговорення такого питання під час особистої зустрічі, час і місце якої він повідомить.
Тоді ж, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення, шляхом одержання неправомірної вигоди для себе за забезпечення прийняття рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не призову ОСОБА_8 на строкову військову службу та у подальшому вжиття заходів щодо визнання останнього непридатним для проходження військової служби.
В подальшому, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на особисте збагачення, всупереч інтересам служби, переслідуючи корисливий мотив, 28.05.2021 ОСОБА_4 , перебуваючи на території бару « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_9 що ОСОБА_8 підлягає призову на строкову військову службу та у разі ухилення від неї буде примусово доставлений до збірного пункту.
Однак, у разі надання йому заступнику військового комісара начальнику відділу рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та невстановленій станом на даний час посадовій військовій особі ІНФОРМАЦІЯ_7 грошових коштів у розмірі 1500 доларів США, вони приймуть рішення щодо не призову ОСОБА_8 на строкову військову службу та у подальшому вжиють заходи щодо визнання останнього непридатним для проходження військової служби.
ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що у разі невиконання протиправних вимог ОСОБА_4 та невстановленої станом на даний час посадової військової особи ІНФОРМАЦІЯ_7 , для ОСОБА_8 настануть негативні наслідки, не бажаючи їх настання щодо призову на строкову військову службу, будучи поставленим у безвихідь змушений був погодитися на їхні протиправні вимоги.
Однак, розуміючи незаконність зазначених вимог та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності та бажаючи викрити незаконні дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем, з метою викриття злочинної діяльності останніх.
У подальшому, близько 18 год. 05.06.2021, ОСОБА_9 на вимогу ОСОБА_4 прибув до місця проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою станом на даний час посадовою військовою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 , переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення, всупереч інтересам служби, переслідуючи корисливий мотив, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 1500 доларів США (за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на 05.06.2021 становить 41 010 гривень), котрі попередньо наказав покласти до копій документів що посвідчують особу ОСОБА_8 , за забезпечення прийняття рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не призову ОСОБА_8 на строкову військову службу та у подальшому вжиття заходів щодо визнання останнього непридатним для проходження військової служби.
Після того ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України затримали працівники правоохоронних органів та вилучили вищевказану неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США.
06.06.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Мотивуючи подане клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368, ч.4 ст.426-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та у зв`язку з цим, зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста, інших підозрюваних у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, посилаючись на положення п.2 ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням наведених ризиків, тяжкості злочину, покарання яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, слідчий просив визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розгляд клопотання слідчим суддею розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України.
Захисники підозрюваного ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ґрунтується на суперечливих відомостях щодо безпосередніх обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, можливості виконання ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дій, що підпадають під ознаки інкримінованого ОСОБА_4 злочину, у зв"язку з відсутністю у ОСОБА_4 відповідних повноважень. Захисники також вказували на безпідставність наведених у клопотанні слідчим тверджень про існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків та недоведеність таких прокурором в судовому засіданні. Крім того захисники звертали увагу на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , у зв`язку із наявністю у останнього серцевих та інших захворювань. З урахуванням виключно позитивних даних про особу підозрюваного, який впродовж тривалого часу добросовісно виконував покладені на нього обов`язки у військовій сфері, його належну процесуальну поведінку, просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити, або застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку своїх захисників, зазначав про сумлінне виконання ним своїх обов`язків військового, усвідомлення наслідків вчиненого діяння та запевняв, що належно дотримуватиметься покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.
Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчим суддею встановлено, що третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 31.05.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.426-1 КК України.
06.06.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні неправомірної вигоди службовою особою для себе за вчинення ним в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.
На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 31.05.2021; протоколами допитів свідка ОСОБА_9 від 31.05.2021 та 06.06.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.06.2021; протоколом про ідентифікацію, вручення та помічення грошових коштів від 05.06.2021; протоколом затримання ОСОБА_4 від 05.06.2021 під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, серії та номінали яких повністю співпадають серіям та номіналам купюр відображеним у протоколі про ідентифікацію, вручення та помічення грошових коштів від 05.06.2021, а також під час даної слідчої дії на поверхні купюр виявлено світіння жовтого (світло зеленого) кольору, що може свідчити про наявність на них слідових залишків спецхімречовини «Промінь-1»; іншими матеріалами кримінального провадження.
Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у одержанні неправомірної вигоди службовою особою для себе за вчинення ним в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам :1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста , інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику можуть бути у тому числі фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0000042 від 31.05.2021 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Оцінюючи можливість впливу на свідків, експерта, спеціаліста, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Разом з тим, з урахуванням ненадання стороною обвинувачення жодних відомостей про наявність інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, залучення до проведення слідчих та процесуальних дій спеціалістів чи проведення експертиз та заплановане проведення таких, слідчий суддя не вбачає підстав для оцінки ризику впливу на зазначене коло осіб.
За таких обставин, наведені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими. Зазначені ризики у цьому кримінальному провадженні є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.
Поряд з цим, твердження сторони обвинувачення щодо можливості підозрюваного ОСОБА_4 вчинити інше кримінальне правопорушення, не беруться слідчим суддею до уваги, оскільки наведені слідчим аргументи в цій частині клопотання є доволі абстрактними, а під час судового засідання слідчому судді прокурором не надано жодних обґрунтувань вказаному ризику.
Таким чином прогнозування слідчого у своєму клопотання ймовірності вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення є безпідставним, не ґрунтується на матеріалах справи, інших достовірних відомостях, а тому не може сприйматись судом як об`єктивне та використовуватись при вирішенні клопотання, оскільки воно побудоване на самих лише припущеннях, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.
При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що останній має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, одружений, виключно позитивно характеризується по місцю роботи, що підтверджується службовою характеристикою, виданою військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_8 , є учасником антитерористичної операції на сході України у 2016 році.
При вирішенні питання обрання запобіжного заходу, слідчий суддя також бере до уваги стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 . Так, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1353, ОСОБА_4 з 01.03.2021 по 11.03.2021 знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з діагнозами «Гіпертонічна хвороба другої стадії, другого ступеня. Гіпертрофія лівого шлуночка. Ризик високий. Ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз, СН І. Атеросклероз аорти. Пониження гостроти зору до 0,3 правого ока, внаслідок далекозорості ступеня 1.25 Д при гостроті зору 1,0 з корекцією на праве око. Пониження гостроти зору до 0,5 лівого ока, внаслідок далекозорості ступеня 2,ОД при гостроті зору з корекцією 1,0 на ліве око. Хронічний панкреатит, латентна форма, без порушення функцій підшлункової залози. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Церебро-васкулярна хвороба: дисциркуляторна енцефалопатія першої стадії у вигляді астенічного стану. Вертеброгенна люмбоішалгія зліва з м`язево-тонічним больовим синдромом без порушення функції лівої ноги. Поширений міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділів, деформуючий спондильоз першої стадії шийного відділу, третьої стадії грудного відділу , другої стадії поперекового відділу з больовим синдромом при фізичному навантаженні та помірним порушенням функції хребта. Деформуючий артроз другої стадії обох колінних суглобів. Компресія хребетних артерій в хребетному каналі без порушення кровообігу та функцій. Захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини». Вказані діагнози підтверджені також письмовою медичною характеристикою на ОСОБА_4 , наданою начальником медичної служби ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_11 .
Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5,260,261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.
Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання та служби характеризується виключно позитивно, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, визнаний учасником бойових дій

За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.

У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, його стану здоров`я, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово, за виключенням необхідності відвідування медичних закладів.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).
Оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру 06.06.2021, то з урахуванням положень ст.219 КПК України, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, а також виконання обов`язків належить визначити до 23 год. 59 хв. 05.08.2021, тобто в межах строку досудового розслідування.
За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст..ст.177, 178,181, 183, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів задовольнити частково.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , до 23 год. 59 хв. 05.08.2021 (за виключенням відвідування медичних закладів за необхідності).
На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
6) носити електронний засіб контролю.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України підозрюваного ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати у відділення поліції №2 (м.Зборів) Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1