Справа № 450/1952/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/835/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиця Жовківського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Волиця Жовківського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6
та їх захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрано остаточне покарання ОСОБА_6 10років позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрано остаточне покарання ОСОБА_7 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. Покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не залишати житло у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати до суду, прокурора за першою вимогою; повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання; безперешкодно впускати до свого житла працівників органів внутрішніх справ та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань; носити електронний засіб контролю. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не залишати житло у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; прибувати до суду, прокурора за першою вимогою; повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання; безперешкодно впускати до свого житла працівників органів внутрішніх справ та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань; носити електронний засіб контролю. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком суду, 27 квітня 2017 року, приблизно о 19 год. 18 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб між собою, перебуваючи по АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, здійснили розбійний напад, поєднаний з погрозою застування насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_10 . Так, маючи на обличчі темні маски (балаклави), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілому ОСОБА_10 предметами, схожими на зброю (пістолетами), приставивши вказані предмети до голови потерпілого, який в цей час знаходився в салоні автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , висунули йому вимогу надати їм грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_10 , сприймаючи погрози предметами, схожими на зброю (пістолетами) як реальну та небезпечну загрозу для його життя, віддав їм гроші в сумі 192500 гривень. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли на автомобілі марки «Фольксваген Гольф» темного кольору, спричинивши потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.
Крім цього, 23 червня 2017 року, приблизно о 18 год. 20 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше вчинили розбій, за попередньою змовою групою осіб між собою, перебуваючи по АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном у великому розмірі, здійснили розбійний напад, поєднаний з погрозою застування насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_11 . Так, маючи на обличчі темні маски (балаклави), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілому ОСОБА_11 предметами, схожими на зброю (пістолетами), приставивши вказані предмети до голови потерпілого, який в цей час знаходився в салоні автомобіля марки «Фольксваген Гольф» з польським реєстраційним номером НОМЕР_2 , висунули вимогу потерпілому надати їм грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи погрози предметами, схожими на зброю (пістолетами) як реальну та небезпечну загрозу для його життя, віддав їм сумку (рюкзак), в якій знаходились його гроші в сумі 216 000 гривень. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли на автомобілі марки «Фольксваген Гольф» темного кольору, спричинивши потерпілому матеріальних збитків у великому розмірі на вказану суму.
Також 5 січня 2018 року, приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше вчинили розбій, за попередньою змовою групою осіб між собою, перебуваючи по АДРЕСА_5 , реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном у великому розмірі, здійснили розбійний напад, поєднаний з погрозою застування насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_12 . Так, маючи на обличчі темні маски (балаклави), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілому ОСОБА_12 предметами, схожими на зброю (пістолетами), приставивши вказані предмети до голови потерпілого, який в цей час знаходився в салоні автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_3 , висунули вимогу потерпілому надати їм грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_12 , сприймаючи погрози предметами, схожими на зброю (пістолетами) як реальну та небезпечну загрозу для його життя, віддав їм сумку (барсетку) вартістю 1000 грн., в якій знаходились його грошові кошти в сумі 290000 гривень, 8,7 польських злотих, що згідно офіційного курсу НБУ становить 70,73 грн., та особисті речі потерпілого: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду закордон, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_3 , посвідчення водія, внутрішня металічна таблиця із номером кузова автомобіля «IVECO» № НОМЕР_4 , чотири металеві ключі, вартістю 50 грн. кожен, загальною вартістю 200 грн. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли на автомобілі марки «Фольксваген Гольф» темного кольору, спричинивши потерпілому матеріальних збитків у великому розмірі на загальну суму 291270,73 грн.
Не погоджуючись з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2020 року, захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, 4 ст. 187 КК України.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам закону, судовий розгляд проведений з очевидною упередженістю, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, покликається на те, що одним з доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував вину ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм правопорушень є протокол обшуку у квартирі АДРЕСА_6 від 5 січня 2018 року, однак судом не спростовано того, що невідома особа, яка зафіксована на початку відео, коли тільки слідчий ввімкнув камеру, мала реальні можливості залишити у квартирі будь-які речі, предмети та документи. Той факт, що ОСОБА_13 залучав дільничного, не означає, що особа, зображена на відео, є дільничним, оскільки ні сторона обвинувачення, ні суд не встановили ким є вказаний невідомий чоловік. Звертає увагу на грубе порушення порядку проведення обшуку, що, на думку захисника, призводить до недопустимості результатів слідчої дії, адже під час проведення такого була присутня стороння особа.
Вказує, що один з понятих ОСОБА_14 був знайомий з працівником поліції, що не виключає його зацікавленості в результатах обшуку.
Стосовно поданого прокурором протоколу огляду речових доказів від 24 травня 2018 року зазначає, що такий не може бути речовим доказом у даній справі, оскільки отримані під час вказаного вище обшуку речі і предмети можуть мати сумнівне значення.
Наголошує, що прокурор у своєму клопотанні про обсяг та порядок дослідження доказів та під час судового розгляду не повідомив стороні захисту чи суду про те, яке доказове значення може мати предмет та річ.
Щодо протоколу складеного заступником начальника відділу УКР ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 за результатами візуального спостереження за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , то такий, на думку апелянта, не може враховуватись як доказ, оскільки за його змістом та враховуючи покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , візуальне спостереження проводилось не ОСОБА_15 , а саме свідками; відсутні будь-які фото, які підтверджують твердження про присутність ОСОБА_7 у зазначеному місці.
Посилається на те, що відповідно до протоколу огляду місця події слідча ОСОБА_18 провела огляд місцевості, де в той час знаходились обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вже фактично були затримані. Огляд розпочатий о 12 год. 05 хв., завершений о 12 год. 35 хв. За змістом протоколу, огляд проводився за участю підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Під час огляду фактично проведено особистий обшук, за змістом якого в затриманих нібито виявлено «пачки грошей».
В той же час, згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 , він затриманий працівниками УКР ГУНП у Львівській області об 11 год. 40 хв., тобто за 25 хвилин після початку огляду, а фактично особистого обшуку. Протокол затримання складений о 15 год. 50 хв., фактично лише тоді було роз`яснено права підозрюваного. При цьому у протоколах затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не зазначено жодних ідентифікаційних ознак грошей, які вилучались.
Звертає увагу, що ч. 1 ст. 237 КПК України передбачає право на огляд місцевості, приміщення, речей та документів, однак дана норма не передбачає права на огляд особи, фіксації будь-яких даних щодо особи, особистого її обшуку. З огляду на наведене, вважає, що особистий обшук затриманих був проведений із грубим порушенням норм КПК України.
Стосовно протоколу обшуку від 5 січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_7 автомобіля «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , зазначає, що такий обшук був проведений у відсутності власника або користувача даного автомобіля. Під час обшуку проводилась відеозйомка, однак суду запис даного відео наданий не був та судом не оглядався.
При цьому слідчий ОСОБА_18 , всупереч вимогам закону, не звернувся до слідчого судді щодо надання дозволу на огляд автомобіля до його проведення або невідкладно після такого огляду.
Звертає увагу на те, що стороні захисту викрадені у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти відкриті як доказ не були. Сторона захисту була позбавлена можливості оглянути їх, заявити клопотання щодо проведення процесуальних дій чи експертиз. Відсутність ідентифікації даних грошових коштів у протоколах затримання (серії та номерів купюр, номіналу, року емісії) позбавляють можливість суд, встановити ті обставини, які підлягають доказуванню.
Щодо розписки потерпілого ОСОБА_12 апелянт зазначає, що така підтверджує факт повернення грошових коштів, однак будь-яких правових підстав для таких дій не існувало, адже не існувало будь-яких доказів приналежності ОСОБА_12 вказаних грошових коштів.
Покликається на порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України, оскільки стороні захисту не було відкрито всіх матеріалів кримінального провадження, що має мати наслідком виключення даних відомостей (стосовно грошових коштів та банківської картки) з числа переліку доказів.
Зазначає, що висновок судово-трасологічної експертизи №1288 від 18 травня 2018 року не може доводити винуватості обвинувачених, оскільки сліди, виявлені на елементах лівої бокової поверхні кузова автомобіля «Фольксваген Гольф», р.н. НОМЕР_7 , та на елементах бокової поверхні кузова автомобіля «Фольксваген Гольф», р.н. НОМЕР_5 , не придатні для ідентифікації конкретних слідоутворюючих предметів внаслідок їх слабо вираженості та мало інформованості, то встановити, чи виявлені пошкодження на вказаних автомобілях могли утворитись внаслідок їх взаємного контактування не виявилось можливим.
Звертає увагу на те, що протокол огляду предмету та прослуховування аудіозапису від 10 березня 2018 року, відповідно до якого було оглянуто електронний носій, складений на основі об`єкту, який є недопустимим доказом. Так, з висновку фоноскопічної експертизи №2116/2117 від 21 травня 2018 року вбачається, що досліджені аудіофайли є копіями, а тому встановити чи є ознаки монтажу неможливо. При цьому кримінальне правопорушення мало місце 27 квітня 2017 року, а потерпілий надав слідству копію записів тільки 1 березня 2018 року, тобто через 11 місяців з моменту вчинення злочину.
Вказує, що висновок суду про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 на автомобіль, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , чорного кольору, видане на ім`я ОСОБА_19 , яке 5 січня 2018 року було виявлено та вилучено під час обшуку в квартирі АДРЕСА_8 , в якій проживав обвинувачений ОСОБА_6 , не відповідає дійсності, оскільки на арешт-майданчику перебуває автомобіль з номером кузова НОМЕР_6 , а арешт накладався, визнавався як речовий доказ та передавався на зберігання автомобіль з номером кузова НОМЕР_9 . Прокурор після встановлення факту перебування на арешт-майданчику іншого автомобіля, ніж той, на який було накладено арешт та передано на зберігання, не повідомляв сторону захисту у порядку ст. 290 КПК України про використання автомобіля з номером кузова НОМЕР_6 .
Покликається на те, що суд відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про дослідження висновку експерта від 28 травня 2020 року №28955/28956/19-35 за результатами проведення дослідження відеозапису та звукозапису, який підтверджує покази ОСОБА_7 щодо зустрічі зі свідком ОСОБА_16 , який є працівником поліції, задовго до затримання. Вказаний висновок підтверджує, що свідок ОСОБА_16 двічі у судовому засіданні надав неправдиві покази.
Відмовивши у долученні до матеріалів справи поданих стороною захисту доказів (висновку експерта та листа суду), суд тим самим обмежив сторону захисту у поданні доказів. Тим самим порушено право обвинувачених на захист.
Зазначає, що у вироку грошові кошти у сумі 8 польських злотих та 70 грошів зазначені як такі, що належать потерпілому ОСОБА_12 , однак для такого висновку немає жодних підстав.
Також судом не враховано покази свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні повідомив, що позичав обвинуваченим значні суми коштів, пояснив походження таких коштів. Натомість суд надав перевагу показам потерпілих, при тому, що жоден із них не надав будь-якого підтвердження походження коштів у сумі 290 000, 192 000 та 216 000 гривень.
Стверджує, що стороною обвинувачення не надано, а судом не досліджено належних, допустимих доказів, які доводять винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення даної апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону.

Згідно зі ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим, а зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Також у мотивувальній частині вироку суд повинен зазначити результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини».

Суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , серед інших, покладено наступні докази:

-постанову старшого слідчого СВ Пустомитівського ВП Львівської області ОСОБА_18 про визнання речовим доказом та прилучення його до матеріалів досудового розслідування від 6 січня 2018 року, відповідно до якої визнано речовими доказами, зокрема: грошові кошти /банкноти та монети/ в сумі 140 244 грн 70 коп., 8 польських злотих, 70 польських гроші, 1,20 грн;

-протокол огляду речових доказів від 11 січня 2018 року, відповідно до якого у кабінеті №30 Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області у період з 16:45 год. до 22:00 год. старшим слідчим відділу поліції ОСОБА_18 в присутності потерпілого ОСОБА_12 було оглянуто, зокрема, грошові кошти з відповідними номіналами і серіями; банківську картку VISA (пластикова оранжевого кольору) ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_10 .

Відповідно до ст. 357 КПК України речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, за необхідності проводиться за їх місцезнаходженням.

Поміж тим, зазначені речові докази у судовому засіданні не досліджувались, а в задоволенні клопотання сторони захисту щодо дослідження таких судом було відмовлено. Враховуючи те, що обвинуваченим та їх захиснику вказані грошові кошти та банківська картка не були відкриті у порядку ст. 290 КПК України, має місце порушення вимог ч. 6 ст. 290 КПК України. Як слідує з матеріалів судового провадження, зазначені порушення не були усунуті судом першої інстанції під час судового розгляду.

Крім того, сторона захисту, стверджуючи про надання потерпілим ОСОБА_21 неправдивих показань, наполягала на допиті свідка ОСОБА_22 , однак дане клопотання суд першої інстанції відхилив, тим самим залишивши недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Також судом першої інстанції було залишено без уваги те, що у протоколі затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 5 січня 2018 року (а.с. 181-184) та ОСОБА_6 від 5 січня 2018 року (а.с. 185-187, т. 3) зазначено, що у них під час обшуку вилучено грошові кошти, однак ідентифікації вказаних грошових коштів не було проведено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Оскільки вирок скасовується з наведених підстав, а провадження направляється на новий розгляд, тому доводи апеляційної скарги, зокрема в частині оцінки фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини у вчиненому, колегією суддів по суті не вирішуються.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване й належним чином умотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4