Справа № 692/98/21
Провадження № 1-кп/692/38/21
У Х В А Л А
26 травня 2021 року смт. Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої вирішується
питання про застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, українець, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
про вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
До суду надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_6 .
Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.
ОСОБА_6 в присутності захисника, а також законного представника у судовому засіданні не заперечував факту вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом, а також не заперечував проти застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Захисник та законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, щодо прийняття рішення покладається на думку суду.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Факт вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, стверджується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і досліджені в судовому засіданні, зокрема:
- показаннями свідка ОСОБА_8 , даними в судовому засіданні, який показав, що взимку цього року близько 01-00год. йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив допомогти виштовхати машину з кювета. Коли він прийшов, то побачив машину марки «Славута» сірого кольору, яка була в кюветі біля залізничного переїзду, було багато снігу. У поліцейській машині був хлопець, поліцейські встановили його особу він з с. Круподеринці. Хлопець зізнався в тому, що угнав дану машину;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , даними в судовому засіданні, яка показала, що 01.12.2020р. їм зателефонували близько 1 чи 2 год. ночі, сказали, що у них украли машину і вона знаходиться біля переїзду. Ввечері машина була на подвір`ї, був сніг, тому машину поставили під накриття, при цьому чоловік не забрав ключі з машини. Коли вони приїхали, то побачили, що машина була побита. Хлопець був адекватний, відповідав на питання, чого забрав машину невідомо;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01.12.2020 року;
- протоколом огляду місця події від 01.12.2020 року із фото таблицею до нього;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.12.2020р.;
- розпискою потерпілого про отримання автомобіля та комплекту ключів від замка запалення на відповідальне зберігання.
Відповідно до Акту судово-психіатричного експерта № 12 від 16 січня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме шизофренії, параноїдної форми, епізодичний тип перебігу, стан медикаментозної ремісії з дефектом по змішаному типу. Наявне у підекспертного хронічне психічне захворювання позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння і позбавляє можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Перед слідством та судом на даний час постати не може. На даний час потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч.1 ст. 94 КК України).
Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" роз`яснив, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів (п.3).
Згідно з ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров?я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, мало місце, воно було вчинене ОСОБА_6 в стані неосудності, на даний час ОСОБА_6 перебуває в такому ж стані, потребує надання примусових заходів медичного характеру, що стверджується висновком експерта-психіатра.
Враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності особи ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру нормами чинного КПК України не передбачені.
Керуючись ст.ст. 100, 369, 372, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст.ст. 19, 93, 94 КК України, суд,-
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речові докази: легковий автомобіль ЗАЗ 110307 «Славута» д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від замка запалення до вищевказаного легкового автомобіля, що передані на відповідальне зберігання власнику - потерпілому ОСОБА_7 - залишити у власності потерпілого.
Судові витрати прийняти на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1