ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/635/21 Справа № 175/4181/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001118 від 26 травня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора - ОСОБА_9 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_11 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_11 5 544 гривні 54 копійки у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за таких обставин.
25 травня 2015 року близько 19.00 години ОСОБА_13 знаходився на АДРЕСА_2 , де між ним і сусідкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин розпочався конфлікт, під час якого у нього раптово виник умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень.
З цією метою ОСОБА_13 умисно наніс ОСОБА_14 два удари в обличчя, внаслідок чого остання впала на спину і вдарилася потилицею об дорожнє покриття, після чого обвинувачений умисно наніс потерпілій один удар кулаком у груди.
У результаті цих умисних дій обвинуваченого ОСОБА_15 потерпілій ОСОБА_14 булии заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани потиличної області, закритого неускладненого перелому альвеолярного відростку верхньої щелепи на рівні 17-18-го зубів з переходом на дно гайморової порожнини справа (без зміщення уламків і порушення цілісності слизової оболонки альвеолярного відростку, без порушення пневматизації верхньощелепної пазухи справа), підшкірної гематоми правої щічної ділянки та повік правого ока та нагноєння гематоми правої щічної області, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Не погоджуючись з ухваленим вироком обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та направити кримінальне провадження на новий розгляд.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що його винуватість не доведена, а під час досудового розслідування мали місце порушення права на захист.
Апелянт указує на порушення допущені органом досудового розслідування при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки за одними і тими самими відомостями були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після чого кримінальне провадження закривалося та за тими ж підставами знов вносилися відомості, незважаючи на нескасовну постанову про закриття провадження.
Указується апелянтом й на те, що йому слідчим 31.10.2017 був наданий обвинувальний акт, в якому не містилося відомостей про потерпілу, однак 07.11.2017 вже прокурор вручив обвинувальний акт з вказівкою про потерпілу. В апеляційній скарзі зазначається на заявляння клопотання про існування двох примірників актів, які суперечать один одному, проте ця обставина залишилася судом поза увагою.
Також, апелянт вказує на те, що в долученій прокурором копії постанови про закриття кримінального провадження № 0001118 вказано про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2016, в той час як слідчий закрив кримінальне провадження 12.12.2015, тобто раніше ніж було розпочато кримінальне провадження, що викликає сумнів у законності цієї постанови.
Крім того, ОСОБА_5 звертає увагу на непослідовні покази потерпілої ОСОБА_11 , у якої перелом щелепи з правої сторони обличчя, а він є правшою.
Зазначається в апеляційній скарзі і на тому, що ОСОБА_11 вказувала на відсутність під час події сторонніх осіб, в той час як з показань її матері ОСОБА_16 поруч знаходились та були свідками конфлікту ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ..
Також, апелянт вказує, що є неправдивими покази потерпілої сторони стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень. Поряд з цим, ОСОБА_5 вказує, що судом залишено поза увагою те, що 04.05.2012 ОСОБА_20 , звертався до поліції із заявою про його побиття донькою ОСОБА_11 ..
Указується в апеляційній скарзі і на фабрикування висновків експертиз. Покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , на думку апелянта, спростовують показання потерпілої ОСОБА_11 та підтверджують його покази.
Разом з цим, суд першої інстанції врахував одні покази свідків та необґрунтовано відкинув інші.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. В задоволенні цивільного позову потерпілої до ОСОБА_5 відмовити повністю.
В якості доводів поданої скарги захисник вказує на те, що судом залишилося невстановленим те, що батько потерпілої та її знайомий підійшли до паркану та чому ОСОБА_5 намагався вдарити батька потерпілої та як там опинилася остання, яка завадила удару батькові. Також, адвокатом звертається увага на неправдивість показів потерпілої ОСОБА_16 стосовно нанесених їй ударів, оскільки її покази не узгоджуються з висновком експерта.
Залишилось поза увагою на думку сторони захисту того, що ОСОБА_16 є матір`ю потерпілої, та її покази не узгоджуються з поясненнями самої потерпілої, а відтак її покази не можна вважати об`єктивними. Не враховано судом і те, що свідок ОСОБА_21 знаходиться в дружніх стосунках з родиною потерпілої, а його покази, надані, суду не відповідають показам, наданим на стадії досудового розслідування.
Отже, на думку сторони захисту, показання ОСОБА_16 та ОСОБА_21 є непослідовними, та не узгоджуються з іншими доказами.
При цьому, слідчі експерименти підтверджують показання обвинуваченого про те, що він не наносив удари ОСОБА_11 , від яких вона впала, а про те, що вона дійсно утратила рівновагу та впала, потягнувши за собою ОСОБА_5 , якого схопила в процесі падіння за майку. Також, зазначається на неповноті висновків експерта, що відповідно до ст. 62 Конституції України, має тлумачитися на користь обвинуваченого.
Крім того, указується і на порушеннях вимог КПК України, які були допущені на стадії досудового розслідування, оскільки досудове розслідування проводилося в закритому кримінальному провадженні.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Звертається увага на те, що суд приймаючи рішення повинен був з`ясувати думку ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_11 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності і у разі згоди ОСОБА_5 звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити провадження, а при незгоді звільнити від призначеного покарання, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, однак цього виконано не було, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
На подані стороною захисту та прокурором апеляційні скарги представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 подав заперечення, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу підзахисного ОСОБА_5 , просила її задовольнити, при цьому уточнила вимоги своєї апеляційної скарги, та просила вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_22 проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора заперечував, оскільки вони є необґрунтованими, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 та його захисника - ОСОБА_6 щодо неповноти судового розгляду, його необ`єктивності та упередженості, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Неповним визнається судовий розгляд під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Судовий розгляд визнається неповним у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення або необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді в суді апеляційної інстанції.
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для його правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального проступку, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для провадження.
Як слідує з вироку суду, в якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, за який він засуджений, суд привів показання допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , а також висновок експерта та показання експерта ОСОБА_23 .
Дослідженні докази у провадженні вказують та підтверджують той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , за обставин, викладених у вироку, спричинив потерпілій умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.
У цьому кримінальному провадженні не викликає сумніву та обставина, що між потерпілою та обвинуваченим, які є сусідами по помешканню, на протязі тривалого часу існують особисті неприязні відносини, що і стало причиною протиправних дій обвинуваченого проти ОСОБА_11 .
Однак, наявність таких стосунків не свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_11 обмовляє обвинуваченого ОСОБА_5 , як про це указується в апеляційних скаргах сторони захисту.
Крім того, покази потерпілої, підтверджуються та узгоджуються з показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_21 і висновком експерта та іншими фактичними даними, які наведені у вироку.
Разом з цим, поклавши вказані докази в основу вироку, суд належним чином та відповідно до вимог кримінального процесуального закону дав об`єктивну та критичну оцінку показам свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 , вказавши мотиви їх неврахування.
Що стосується висновку експерта № 97 від 20.06.2019, то суд об`єктивно поклав його в основу вироку, оскільки цю експертизу проведено у встановленому законом порядку та у відповідності з Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи.
Дослідивши висновки експертиз, допитавши судового експерта в судовому засіданні, взявши до уваги хронологію та послідовність подій, які мали місце 25 травня 2015 року, враховуючи пояснення потерпілої ОСОБА_11 , суд першої інстанції мотивовано визнав висновок експерта стосовно наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, їх локалізацію, характер та час отримання, об`єктивними.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи щодо визнання в якості недопустимих доказів постанови заступника керівника Дніпропетровської області № 3 ОСОБА_25 від 27.10.2017 про скасування постанови слідчого ОСОБА_26 від 12 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0001118, були предметом ретельного дослідження під час судового розгляду.
Перевіривши доводи сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні існує постанова слідчого про закриття кримінального провадження, яка є нескасованою, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що постановою заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_25 від 27.10.2017 року було скасовано постанови слідчого від 12 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження, а відсутність цього процесуального документа у матеріалах кримінального провадження є неналежним процесуальним керівництвом.
Поряд з цим, суд об`єктивно, через вищенаведене, визнав недопустимими доказами матеріали кримінального провадження № 0001118, які були зібрані до винесення постанови заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_25 від 27.10.2017 про скасування постанови слідчого ОСОБА_26 від 12 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження, з підстав наведених у вироку, що колегія суддів вважає обґрунтованим.
Твердження ОСОБА_5 про те, що розгляд кримінального провадження відбувся без судових дебатів, є такими, що спростовуються журналом судового засідання та записом судового засідання.
Що стосується доводів апелянта про те, що йому було вручено обвинувальний акт, в якому відсутня потерпіла, є такими, що підтверджуються копією обвинувального акта, яка долучена ОСОБА_5 до апеляційної скарги, однак в матеріалах провадження наявний обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 в межах якого потерпілою від його протиправних дій є ОСОБА_11 , за яким було призначено підготовче судове засідання та проведено судовий розгляд, а відтак стверджувати, що органом досудового розслідування складено акт в порушення вимог КПК України, підстав не має, а наведені стороною захисту обставини не є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг сторони захисту про про неповноту та неправильність судового розгляду, оскільки судом першої інстанції були безпосередньо досліджені всі докази у кримінальному провадженні, які відповідають законодавчо-визначеним критеріям належності, допустимості та достатності.
В мотивувальній частині вироку суд дав належну та об`єктивну оцінку всім розглянутим доказам у провадженні, в тому числі і тим, на які в апеляційних скаргах вказують обвинувачений та його захисник.
Водночас, як апеляційна скарга обвинуваченого так і його захисника, у відповідності до ст. ст. 412, 415 КПК України, не містить доводів, які б слугували підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційним судом таких підстав не встановлено.
Отже, ураховуючи достатність, належність та допустимість доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Також, колегія суддів не погоджується і з доводами прокурора про те, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від покарання.
Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
У разі коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Апеляційний суд вважає за необхідне вказати на те, що ч. 5 ст. 74 КК України застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК).
Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнавав, та відповідно клопотань про звільнення його від кримінальної відповідальності не заявляв, а відтак суд першої інстанції, здійснив судове провадження в повному обсязі в загальному порядку, та з огляду на те, що з дня вчинення обвинуваченим проступку сплинуло три роки, відповідно положень Кримінального кодексу України, правомірно визнав винуватим ОСОБА_5 , призначив порання, від якого звільнив його, ухвалюючи вирок.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг як сторони захисту, так і обвинувачення не убачається, оскільки вирок суду першої інстанції ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Яких-небудь істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування судового рішення, в ході апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4