БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/470/21
Провадження № 1-кп/730/48/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000053 від 12.02.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Хороше Озеро Ніжинського (Борзнянського) району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що 16.10.2020 року ОСОБА_4 постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 240 годин суспільно корисних робіт.

27.10.2020 року до Борзнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області надійшла на виконання постанова Борзнянського районного суду щодо ОСОБА_4 та останнього було поставлено на облік.

06.11.2020 року ОСОБА_4 було роз`яснено порядок та умови відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, доведено наслідки ухилення та порушення відбування суспільно корисних робіт, видано направлення на відпрацювання суспільно корисних робіт при Хорошеозерській сільській раді.

ОСОБА_4 згідно направлення 09.11.2020 прибув для відпрацювання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт до Хорошеозерської сільської ради, сільським головою якої видано розпорядження про призначення на відбування суспільно корисних робіт ОСОБА_4 , та розпочав виконання накладеного на нього стягнення.

У зв`язку з ухиленням від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а саме невихід для відбування стягнення більше двох разів протягом місяця, постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.12.2020 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП та накладено стягнення у виді арешту строком 10 діб, яка набрала законної сили.

У зв`язку з початком реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Крутівської сільської ради 21.12.2020 року ОСОБА_4 видано направлення для відпрацювання суспільно корисних робіт до Крутівської сільської ради.

У подальшому ОСОБА_4 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, діючи умисно, відповідно до графіку протягом січня та лютого 2021 року, а саме 06.01.2021, з 11.01.2021 по 16.01.2021, з 18.01.2021 по 22.01.2021, з 25.01.2021 по 29.01.2021, з 01.02.2021 по 05.02.2021 та з 08.02.2021 по 10.02.2021 на відпрацювання стягнення у виді суспільно корисних робіт без поважних причин до Хорошеозерського старостинського округу Крутівської сільської ради за адресою Ніжинський район, с. Хороше Озеро, вул. Незалежності, 7, де йому відповідно до розпорядження Крутівського сільського голови та графіку виходу на роботу необхідно здійснювати виконання суспільно корисних робіт, не прибув взагалі, продовжуючи ухилення від відбування суспільно корисних робіт, тобто не вийшов на суспільно корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважної причини, та не відпрацював суспільно корисні роботи на визначеному для нього об`єкті у встановлений графіком час.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вказаних висновків Суд дійшов, провівши судовий розгляд, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

У судовому засідання ОСОБА_4 свою винуватість виклав неоднозначно, чітко не зрозуміло, чи визнає він себе винуватим, чи ні. Враховуючи повідомлені дані, на думку суду, ОСОБА_4 свою винуватість не визнав.

Так, останній пояснив, що дійсно йому відомо, що він має сплачувати аліменти, однак їх не сплачував, оскільки в нього немає грошей. Не сплачує аліменти він з початку 2000 року. За несплату аліментів він був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанови суду не оскаржував. Розуміє та чітко усвідомлює, що не виходив на роботу для виконання суспільно-корисних робіт, хоча відповідне направлення отримав. Про наслідки ухилення від відбування робіт йому повідомляли. За невиконання робіт був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак все одно більше виконувати ці роботи не виходив.

Додатково пояснив, що в нього померла сестра, та після цього матері було дуже зле, в неї погане здоров`я. Для того, аби підтримувати господарство, він працював вдома. Коли саме померла сестра, він не пам`ятає, оскільки даний факт «вже вилетів у нього з голови». Фактично ОСОБА_4 пояснює, що він працювати виходити не буде, оскільки йому потрібно працювати вдома.

На питання прокурора пояснив, що не виходив на роботу умисно, оскільки не хотів працювати. Якщо йому суд призначить покарання з іспитовим строком та йому потрібно буде їздити відмічатися, однак суду обіцяти не може, оскільки це треба їхати відмічатися, а він зайнятий вдома, допомагає матері.

В подальших поясненнях зазначив, що не хотів виходити працювати, оскільки йому соромно, бо працювати треба у селі, де його знають, та не хоче, щоб люди бачили, що він примусово працює, оскільки його «не влаштовує вид роботи, який йому запропонували», він не хоче, щоб у селі бачили як він «по селу папірці збирає».

Крім того, вказав, що його не влаштовує час, на який призначені роботи, оскільки необхідно з`являтися на 9 годину ранку, а він в цей час зайнятий вдома.

Запропонована робота рубати дрова його не влаштовувала, оскільки, якби це побачили його друзі, вони б з нього насміхалися.

Знаходження у суді у стані алкогольного сп`яніння під час проведення підготовчого засідання пояснив тим, що так трапилося випадково.

За час відбування стягнення у виді адміністративного арешту за матір`ю та будинком доглядали сусіди. З родичів у нього є племінник, однак він працює у Чехії.

Зазначив, що дуже жалкує, що не може «робити для сплати аліментів».

Незважаючи на те, що обвинувачений повністю погоджується з фактичними даними, що викладені в обвинувальному акті, він фактично заперечує умисел на вчинення злочину, оскільки вважає, що він не виходив на роботу саме через поважні причини.

Однак, винуватість обвинуваченого підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками та показаннями потерпілих, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Підставою для порушення справи стало повідомлення Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр Пробації» в Чернігівській області про те, що ОСОБА_4 ухиляється від відбування адміністративного стягнення у виді суспільних робіт (а.п. 21-23).

16 жовтня 2020 року постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16.10.2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 240 годин суспільно корисних робіт (а.п. 59).

27.10.2020 року до Борзнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області надійшла на виконання постанова Борзнянського районного суду щодо ОСОБА_4 та останнього було поставлено на облік (а.п. 60).

06.11.2020 року ОСОБА_4 було роз`яснено порядок та умови відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, доведено наслідки ухилення та порушення відбування суспільно корисних робіт, видано направлення на відпрацювання суспільно корисних робіт при Хорошеозерській сільській раді (а.с. 64-69).

ОСОБА_4 згідно направлення 09.11.2020 прибув для відпрацювання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт до Хорошеозерської сільської ради, сільським головою якої видано розпорядження про призначення на відбування суспільно корисних робіт ОСОБА_4 , та розпочав виконання накладеного на нього стягнення (а.п. 72-78).

У зв`язку з ухиленням від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а саме невихід для відбування стягнення більше двох разів протягом місяця, постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.12.2020 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП та накладено стягнення у виді арешту строком 10 діб, яка набрала законної сили. У зв`язку з початком реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Крутівської сільської ради 21.12.2020 року ОСОБА_4 видано направлення для відпрацювання суспільно корисних робіт до Крутівської сільської ради. У подальшому ОСОБА_4 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, діючи умисно, відповідно до графіку протягом січня та лютого 2021 року, а саме 06.01.2021, з 11.01.2021 по 16.01.2021, з 18.01.2021 по 22.01.2021, з 25.01.2021 по 29.01.2021, з 01.02.2021 по 05.02.2021 та з 08.02.2021 по 10.02.2021 на відпрацювання стягнення у виді суспільно корисних робіт без поважних причин до Хорошеозерського старостинського округу Крутівської сільської ради за адресою Ніжинський район, с. Хороше Озеро, вул. Незалежності, 7, де йому відповідно до розпорядження Крутівського сільського голови та графіку виходу на роботу необхідно здійснювати виконання суспільно корисних робіт, не прибув взагалі, продовжуючи ухилення від відбування суспільно корисних робіт, тобто не вийшов на суспільно корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважної причини, та не відпрацював суспільно корисні роботи на визначеному для нього об`єкті у встановлений графіком час (а.п. 79-115, 126-161).

Відповідно, вказані докази суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини, регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона є інспектором Борзнянського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, на виконанні у якої знаходилася справа обвинуваченого. До неї на виконання надійшов вказаний матеріал у жовтні 2020 року. Вона роз`яснила обвинуваченому його права та обов`язки, ознайомила з наслідками невиконання суспільно-корисних робіт. Обвинувачений все зрозумів та письмово про це засвідчив. Звертає увагу, що наслідки про невиконання робіт обвинуваченому нею роз`яснювалися неодноразово, однак по день розгляду справи у суді обвинувачений так вказані роботи й не відбув. Як причини для невідбуття вказаних робіт обвинувачений постійно зазначав видумані ним причини: хвороба, догляд за будинком, виказував невдоволення видом роботи. Жодного разу будь-яких документів, які б підтверджували б поважність неявки, до органу пробації не надав. Щодо виду робіт, то обвинуваченому необхідно було рубати дрова та прибирати поросль на кладовищі. Інші роботи йому не пропонувалися та він щодо них не заперечував. Із заявами про зміну виду робіт не звертався. Обвинуваченого ніхто не заставляв збирати по селу папірці та сміття. Казав свідку, що йому соромно працювати, не хотів, щоб його бачили, як він працює, хоча кладовище є на значній відстані від людей. На обвинуваченого був складений протокол, на нього було накладено стягнення, однак він висновків не зробив, до виконання робіт не приступив. Йому неодноразово надавалося направлення на роботи, роз`яснювалися наслідки їх невиконання, також, особисто свідок йому роз`яснювала, що він може бути засуджений за ухилення від виконання робіт, однак обвинувачений висловлював небажання працювати. На переконання свідка, обвинувачений умисно ухиляється від виконання робіт, все розуміє.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є старостою Хорошеозерного старостинського округу. Знає ОСОБА_4 як жителя села. Його було направлено на виконання робіт за те, що він не сплачує аліменти. Рішенням сесії сільської ради було затверджено вид робіт та визначено, де треба працювати, встановлено графік робіт. Обвинувачений прийшов на роботи 5 разів, після цього жодного разу не приходив. Коли свідок зустрічав у селі обвинуваченого, то нагадував йому, що останньому треба працювати, на що ОСОБА_4 повідомляв, що він це знає та прийде на відпрацювання, однак так й не приходив. Це було неодноразово. Свідку повідомляв про причини невиходу, однак вони були неповажними та надуманими. На вид робіт обвинувачений особисто йому не жалівся, ніхто з нього не насміхався, та це в селі є неможливим, оскільки всі й так працюють. Обвиненому необхідно було рубати дрова, прибирати поросль. Інші роботи на нього не покладалися. Додатково зазначив, що господарство у сім`ї ОСОБА_7 є невеликим, тримають лише курей та собак. Віри до обвинуваченого в нього немає, чи можна йому зараз довіряти, не знає. Як староста та мешканець села, неодноразово бачив, що ОСОБА_4 майже щодня вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, по селу не допомагає.

На такі пояснення свідків обвинувачений зазначив, що все є правдою, свідки нічого не придумали, однак зазначив, що й хоча він вживає горілку кожен день, але вважає, що він при цьому не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, бо таким себе не почуває.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, яка встановлюється шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно примітки до статті 389-2 КК України, під злісним ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт для цілей цієї статті слід розуміти продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто неприбуття до місця виконання суспільно корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин, невихід на суспільно корисні роботи або відмова від виконання роботи, вид якої визначений підприємством, установою, організацією, більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а також поява на робочому місці у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння.

Поважними причинами є хвороба та інші документально підтверджені обставини, що фактично позбавляють можливості порушника прибути для відпрацювання суспільно корисних робіт.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 389-2 КК України, та його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

У цій справі безсумнівно встановлено, що обвинувачений злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, продовжує ухилятися від виконання цих робіт й на день постановлення вироку судом, жодних поважних причин, що фактично позбавляють можливості порушника прибути для відпрацювання суспільно корисних робіт, не надає.

Мотиви призначення відповідного покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

В судовому засіданні прокурор у дебатах просив не визнавати як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, як таке, що не підтвердилося у судовому засіданні.

У даному випадку, суд погоджується з прокурором, щодо даної обставини, оскільки щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к).

У цій справі, обвинувачений не висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та не здійснив осуд своєї поведінки, а навпаки, вважає свої дії нормальними. При цьому у обвинуваченого явно прослідковується небажання працювати, вигадуючи кожного разу нові причини для неявки на роботу.

Одночасно суд враховує як досудову поведінку обвинуваченого, та й його поведінку в суді, а саме його безвідповідальність, оскільки навіть після роз`яснення йому судом його обов`язку приступити до виконання робіт, останній цього не зробив та вважає це цілком нормальним. Крім того, прийшов у підготовче судове засідання у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалося ним у судовому засіданні.

Суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно: зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, розлучений, офіційно не працює, на обліку в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває, раніше в силу ст. 89 КК не судимий.

Під час знаходження на обліку у органі пробації обвинуваченому неодноразово було роз`яснено порядок та умови відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, необхідності сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених об`єктах, відпрацювати встановлений судом строк суспільно корисних робіт, які він під особистий підпис зобов`язався виконувати та попереджений, що у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а в разі злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України.

У відповідності до довідки Борзнянської міської лікарні (а.п.34) обвинувачений перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з приводу хронічного алкоголізму з 20.01.2006 року /F10.2/.

Відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ст. 369-2 КК України.

Аналізуючи все вищевикладене, суд вважає, що правових підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, зміни виду покарання, тобто на підставі ст. 69 КК України, чи застосування ст. 75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, немає. Крім того, застосування статті 75 КК України, у даному випадку, до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обмірковуючи таке рішення, суд, в тому числі, не може не відмітити того, що у відповідності до вимоги (а.п. 40) ОСОБА_4 є особою, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, ба більше, є особою, яка була засуджена судом з іспитовим строком, однак обов`язки, встановлені судом, не виконала, через що обвинуваченому було скасовано іспитовий строк, а його направлено у місця позбавлення волі для виконання вироку суду.

Усе це, у своїй сукупності, дає суду підстави вважати, що ОСОБА_4 не в змозі виконати покладені на нього будь-які обов`язки.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання з метою виконання цього вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1