СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3997/21
пр. № 1-кп/759/855/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.02.2021 року за № 0000389 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15.11.2006 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186, ст. 76 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки;
- 25.07.2007 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, звільнений 12.06.2010 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 2 місяці 15 днів;
- 05.02.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 17.07.2014 року на підставі Закону України «Про амністію»;
- 01.04.2016 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці, звільнений 10.05.2016 року по відбуттю строку покарання;
- 08.11.2019 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, звільнений 12.02.2021 року по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України і визнане судом недоведеним:
14.02.2021 року, в обідній час, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку по пр-ту Перемоги, 103 у м. Києві, помітив телекомунікаційний колодязь та достовірно знаючи, що в ньому знаходяться кабельно-провідникова продукція, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до приміщення телекомунікаційного колодязю, звідки за допомогою заздалегідь підготовленого предмета, схожого на ніж, повторно таємно викрав кабель, який належить ПАТ «Укртелеком», загальною вартістю 1192 грн. 00 коп. без ПДВ. Після чого ОСОБА_3 пішов у невідомому напрямку та розпорядився майном на власний розсуд.
Крім цього, 16.02.2021, в обідній час, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку по пр-ту Перемоги, 103 у м. Києві, помітив телекомунікаційний колодязь та достовірно знаючи, що в ньому знаходяться кабельно-провідникова продукція, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до приміщення телекомунікаційного колодязю, звідки за допомогою заздалегідь підготовленого предмета, схожого на ніж, повторно таємно викрав кабель, який належить ПАТ «Укртелеком», загальною вартістю 1013 грн. 20 коп. без ПДВ. Після чого ОСОБА_3 пішов у невідомому напрямку та розпорядився майном на власний розсуд.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні повторного таємного викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
Суд, дослідивши докази, надані сторонами судового провадження, дійшов висновку про виправдання обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, з наступних підстав.
За вимогами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Стороною обвинувачення надано в розпорядження суду докази вчинення ОСОБА_3 крадіжок 14.02.2021 року та 16.02.2021 року: протокол проведення слідчого експерименту від 23.02.2021 року, відеозапис слідчого експерименту, які були досліджені судом; також, судом був допитаний свідок ОСОБА_6 , який був понятим під час слідчого експерименту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України 14.02.2021 року та 16.02.2021 року не визнав, показав суду, що зізнатися в цих двох злочинах наказав слідчий, в іншому разі він би постраждав фізично. Саме слідча група привезла його на місце злочину, співробітники поліції розповіли, з яких телекомунікаційних колодязів і в які дні були викрадення кабелів, і, перебуваючи під вартою, він дав відповідні показання.
Як вбачається з відеозапису слідчого експерименту, який був відтворений в судовому засіданні, 23.02.2021 року ОСОБА_3 , будучи в кайданках, у супроводі співробітників поліції та понятих, розповідає та показує де знаходяться колодязі, з яких він викрав кабель 14, 16 лютого 2021 року і яким чином він це зробив. Фактичного відтворення подій злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікуючою ознакою є проникнення, не відбувалось. Тобто, під час слідчого експерименту, на той час підозрюваний ОСОБА_3 , надав слідчому зізнавальні показання.
Допитаний свідок ОСОБА_6 , який був понятим під час слідчого експерименту 23.02.2021 року показав, що стояв на зупинці громадського транспорту «пр. Вернадського». До нього підійшли співробітники поліції, запропонували бути понятим під час слідчого експерименту, на що він погодився. Вони зайшли в двір, де вже був ОСОБА_3 , пристібнутий кайданками, та жінка друга понята. ОСОБА_3 добровільно вказав на два люки, з яких він вчинив крадіжку кабелю; після слідчого експерименту слідчий дав йому 50 гривень за втрачений час.
За вимогами ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Відповідно до висновку про застосування норми права, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року, справа № 740/3597/17, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

У зв`язку з наведеним, протокол проведення слідчого експерименту, відеозапис слідчого експерименту та показання свідка ОСОБА_6 суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не відповідають вимогам щодо належності доказів, передбачених ст. 85 КПК України і не покладає їх в основу доведеного обвинувачення.

При цьому, суд не погоджується з доводами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про порушення права обвинуваченого на захист під час проведення слідчого експерименту з огляду на відсутність захисника під час його проведення.

Так, за вимогами ч. 3 ст. 240 КПК України захисник може бути залучений до участі в слідчому експерименті, тобто проведення даної слідчої дії за відсутності захисника не має наслідком визнання доказів недопустимими, за винятком випадків, коли участь захисника є обов`язковою, що в даному випадку не мало місця. З відеозапису слідчого експерименту вбачається, що слідчий запитав у ОСОБА_3 чи можна проводити слідчий експеримент у відсутність захисника, на що той добровільно погодився.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а тому суд виправдує обвинуваченого ОСОБА_3 щодо даного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Формулювання пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

19.02.2021 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись на прилеглій території сполучення доріг з проспекту Перемоги в напрямку до проспекту Академіка Палладіна, помітив телекомунікаційний колодязь та достовірно знаючи, що в ньому знаходяться кабельно-провідникова продукція, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до приміщення телекомунікаційного колодязю, звідки за допомогою заздалегідь підготовленого предмета схожого на ніж, намагався повторно таємно викрасти кабель, який належить ПАТ «Укртелеком», загальною вартістю 819 грн. 99 коп. без ПДВ.

Однак довести злочин до кінця ОСОБА_3 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції, з наявним при ньому чужим майном, яке належить ПАТ «Укртелеком» та яке він намагався повторно таємно викрасти.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні закінченого замаху на повторне таємне викрадення майна ПАТ «Укртелеком» (крадіжку), визнав; оспорював правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме ознаку проникнення в сховище, оскільки телекомунікаційний колодязь не відповідає критеріям, визначеним законодавством для сховища, а люк телекомунікаційного колодязю був відкритим, що передбачає відкритий доступ.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що в ніч з 18 на 19 лютого 2021 року повертався додому пішки. Побачив відкритий люк телекомунікаційного колодязю, заліз всередину щоб погрітися. Побачив, що в люку є кабель, відрізав кілька метрів ножом, який мав при собі з метою здати кабель на металобрухт; коли вилізав з люку, був затриманий працівниками комунальних служб.
У постанові від 18.04.2018 року, справа № 569/1111/16-к Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення поняття фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обстановка входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де заходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює в КП ШЕУ, 19 лютого 2021 року, була задіяна на роботах з вивозу снігу. Після опівночі, проїжджаючи на машині по пр. Перемоги, побачила під мостом людину, яка наполовину була в телекомунікаційному колодязі, подумала, що людина впала в люк. Коли вони під`їхали ближче, виявилося, що ОСОБА_3 вилізав з люку; в руці тримав відрізаний кабель, ніж викинув на тротуар. ОСОБА_7 разом із співробітниками затримали ОСОБА_3 та викликали поліцію. Зазначену подію свідок фотографувала на власний телефон.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що працює в КП ШЕУ. Вночі 19 лютого 2021 року вони їхали на транспорті, прибирали сніг, побачили під мостом на пр. Перемоги людину, яка впала в люк. Коли під`їхали до колодязя, побачили, що людина намагається вилізти з відрізаним кабелем, ніж лежав на снігу. Надалі співробітники ШЕУ викликали поліцію. Свідок впізнав в людині, яка намагалась викрасти кабель ОСОБА_3 .
Враховуючи, що телекомунікаційний колодязь не є приміщенням з вільним доступом, крадіжка з нього є кримінальним правопорушенням, чого не міг не усвідомлювати обвинувачений, який відбув покарання за аналогічний злочин, заволодіння майном у вигляді кабелю передбачає безпосереднє входження до колодязю, що і зробила особа, нічний час вчиненого діяння, наявність у ОСОБА_3 ножа, яким були відрізані кабелі, корисливу мету заволодіння майном, суд відхиляє доводи обвинуваченого про відсутність в його діянні ознаки «проникнення».
Разом з цим, диспозиція ч. 3 ст. 185 КК України містить кваліфікуючу ознаку «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище», тобто для правильної кваліфікації діяння обов`язково необхідно встановити не тільки факт проникнення, а й безпосереднє місце, куди воно відбулося.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2018 року, справа № 205/5830/16-к зазначено, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.
В судовому засіданні представник ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_9 показав, що телекомунікаційні колодязі будь-якими засобами охорони та сигналізації не обладнані.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.06.2020 року у справі № 175/3057/17 (провадження № 51-9110кмп18) викрадення чужого майна з колодязя кабельної каналізації електрозв`язку (телекомунікаційного колодязя) слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану з проникненням в інше приміщення (ч. 3 ст. 185 КК України).

Системний аналіз ч. 1 та ч. 3 ст. 337 КПК України дає можливість дійти висновку, що суд не наділений правом уточнювати висунуте обвинувачення в частині кваліфікуючих ознак вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такий підхід суперечить принципу забезпечення доведеності вини; суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд вважає недоведеним обвинувачення в частині діяння за ознакою «поєднаного з проникненням в інше сховище» і змінює правову кваліфікацію правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вина ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, крім його показань та показань свідків, даних суду в судовому засіданні, підтверджується також іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- протоколом огляду місця події від 19.02.2021 року зі схемою, відповідно до яких біля мосту по руху з пр. Перемоги в бік пр. Палладіна виявлено відкритий люк з пошкодженими гострим предметом кабелями електроз`єднання мереж всередині;
- протоколом огляду предмета від 20.02.2021 року, згідно якого було оглянуто мобільний телефон «Honor 8X», який належить ОСОБА_7 , в папці «Галерея» знаходяться фото, на якому зображено чоловіка, який знаходиться на землі біля телекомунікаційного колодязю, який знаходиться у відкритому стані;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 19.02.2021 року.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) доведена повністю, він виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі та кваліфікація його дій за ч.2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України вірна.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65, ч. 3 ст. 68 КК України, бере до уваги, що обвинувачений вчинив закінчений замах на кримінальне правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжких злочинів, санкцію ч. 2 ст. 185 КК України та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а саме: зупинення правопорушення співробітниками ШЕУ, які надалі викликали поліцію.
Суд також враховує особу обвинуваченого, його відношення до скоєного та наслідків вчинення злочину, а саме: ОСОБА_3 раніше судимий за аналогічні злочини, вчинив кримінально протиправний намір лише через тиждень після звільнення з місць позбавлення волі, не одружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень; підстав для призначення менш суворих видів покарання та звільнення від відбування покарання судом не встановлено.

В підготовчому судовому засіданні ПАТ «Укртелеком» було заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 3025 грн. 19 коп. з тих підстав, що цивільному позивачу заподіяно зазначеним злочином матеріальну шкоду яка складається з вартості викраденого ОСОБА_3 телефонного кабелю зв`язку 14, 16 та 19 лютого 2021 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав частково, лише в частині вартості кабелю в розмірі 819 грн. 99 коп., за кримінальним правопорушенням 19.02.2021 року.

В судовому засіданні представник цивільного позивача ПАТ «Укртелеком» цивільний позов підтримав, пояснив, що кабель зв`язку матеріальної цінності на даний час не представляє, використати його вдруге неможливо. Крадіжки кабелю в Святошинському районі Києва відбуваються останні 15 років постійно, однак виявити крадіїв важко тому що колодязі не обладнані сигналізацією або відеоспостереженням.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільного позову з додатками, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення майна ПАТ «Укртелеком» (крадіжку) повторно, і цивільним позивачем ставиться вимога стягнення вартості саме викраденого майна, яке надалі неможливо використовувати за призначенням, такі вимоги підлягають задоволенню, але лише в частині вартості кабелю, викраденого 19.02.2021 року, тобто 819 грн. 99 коп. В іншій частині цивільного позову слід відмовити.

Питання речових доказів по справі вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 337, 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання визначити день затримання ОСОБА_3 19 лютого 2021 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - залишити без змін.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» матеріальні збитки в розмірі 819 грн. 99 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази:

- відрізок кабелю зв`язку ТПП*2*2*0,4 довжиною приблизно 20 метрів, залишені на відповідальне зберігання ПАТ «Укртелеком» - залишити ПАТ «Укртелеком» за належністю;

- мобільний телефон «Honor 8X», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1