У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/1195/21

№ 1-кс/183/237/21

02 березня 2021 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 27.02.2021 року до ЄРДР за № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про арешт майна.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що «26 лютого 2021 року до чергової частини Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення від працівників поліції про те, що на трасі М-29 в межах 159 км. було зупинено авто марки «Москвич» з державними номерами НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого під час звірки номерів агрегатів виявлено відсутність номерів агрегатів кузова, внаслідок чого немає можливості встановити ідентифікатора номера рами вказаного транспортного засобу

Відомості про кримінальне правопорушення дізнавачем внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2021 року за № 0000011 з правовою кваліфікацією ст. 290 КК України.
26.02.2021слідчим СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області вищевказаний автомобіль марки «Москвич», д.н. НОМЕР_1 , був оглянутий, під час огляду місця події та вилучений до Новомосковського відділу поліції за адресою: вул. М. Головка, 19 м. Новомосковськ, Дніпропетровська область.

26.02.2021, вищевказаний автомобіль марки «Москвич», д.н. м НОМЕР_2 , було визнана по кримінальному провадженню речовим доказом, так як, може містити на собі сліди злочину.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Арештом майна, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та у даному випадку, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді, згідно ч. 2 ст. 132 КПК України, подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Ураховуючи, що для проведення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального провадження, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів, необхідно на вказане майно накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, так як існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та підлягає збереженню.
Оскільки, автомобіль марки «Москвич», з державними номерами «м 21412» є знаряддям вчинення кримінального проступку, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, а також з метою забезпечення можливого цивільного позову, арешт трактора у даному кримінальному провадженні є необхідним».
В судове засідання прокурор не з`явився у зв`язку з обмеженнями, встановленими введенням в Україні карантину. Слідчий суддя вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, дослідивши надані прокурором докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на майно, що зазначене в клопотанні прокурора, яке визнано речовими доказами, вважає, що підстав, зазначених у клопотанні, немає з таких підстав.

Перш за все, з клопотанням про арешт майна звертається прокурор ОСОБА_2 , що зазначено у вступній частині клопотання, а підписано дане клопотання іншим прокурором ОСОБА_4 .

У тексті клопотання маються розбіжності у правовій кваліфікації кримінального правопорушення, тобто деінде зазначено: за ч. 1 ст. 290 КК України, однак дана стаття має одну частину.

Також, клопотання містить ряд порушень, визначених чинним законодавством, а також Правилами українського правопису, зокрема, відсутня дата у клопотанні; не правильно зазначено назву установи Новомосковський відділ поліції, замість Новомосковський районний відділ поліції ГУНП у Дніпропетровській області; у тексті клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Москвич» йдеться про арешт невідомого трактора, тощо.

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марка автомобіля М 21412, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Однак, у клопотанні зазначено автомобіль марки «Москвич», державний номер « НОМЕР_1 », що не відповідає дійсності. Також, клопотання взагалі не містить інформації щодо власника автомобіля, а лише у резолютивній частині клопотання прокурор просить накласти арешт на автомобіль …, який належить ОСОБА_5 , але відповідно до вищезазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником його є «Апроянц Роберто Львович», тобто зовсім інша особа.

До свого клопотання прокурор додав копію протоколу про проведення огляду місця події від 26.02.2021 року, відповідно до якого здійснено огляд автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 , які також долучено до кримінального провадження в якості речових доказів, що підтверджується постановою дізнавача сектору дізнання Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області від 26.02.2021 року. Однак, у клопотанні прокурор просить накласти арешт лише на автомобіль.

Відповідно до клопотання автомобіль було оглянуто та вилучено до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області 26.02.2021 року, а тому слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Однак, в порушенні вищезазначеної норми, клопотання зареєстровано в АСД Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області лише о 12.51 годині 02.03.2021 року, тобто з пропущенням визначеного законом строку.

Також, письмові докази, які прокурором долучено до клопотання, не завірено належним чином, що дає підстави вважати їх неналежним доказом.

Крім того, слідчий суддя вважає, що тимчасово вилучене в ході огляду 26.02.2021 року ділянки місцевості, розташованої на 159 км автодороги М-29, майно, що зазначене в протоколі огляду від 26.02.2021 року, а саме: автомобіль марки «Москвич М 21412», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу підлягає негайному поверненню власнику, а саме ОСОБА_5 .

Аналізуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає клопотання прокурора про арешт майна необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 27.02.2021 року до ЄРДР за № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Вилучене майно, зазначене у протоколі огляду місця події від 26.02.2021 року, а саме: автомобіль марки «Москвич М 21412», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 , негайно повернути власнику ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1