Справа № 744/304/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/20/21
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000465, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 ,, захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 250000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_12 10000 грн. процесуальних витрат пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 4463 грн. 04 коп.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги, в яких:

- потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в аналогічних апеляційних скаргах, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просять вирок скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказують на порушення судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та ст. 370 КПК України та неврахування всіх обставин справи, поведінки обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обтяжуючих обставин, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, тяжкі наслідки, не правдиві показання обвинуваченого;

- в поданій апеляційній сказі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а саме, що він після наїзду на пішохода ОСОБА_13 залишив місце події, швидку медичну допомогу та поліцію не викликав, повернувся на місце події майже через дві години;

- захисник - адвокат ОСОБА_10 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, який не підтверджений жодним доказом, що пригода сталась в умовах, коли видимість в напрямку руху була менше 300 метрів. Захисник вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які хоча і містили розбіжності щодо видимості від 15 до 100 метрів, але вказують на недостатню видимість. Також, на думку апелянта, місцевим судом не враховані твердження обвинуваченого, що ДТП сталось через 1-2 секунди після роз`їзду з зустрічним автомобілем, світло фар якого погіршило йому видимість. Вважає, що при ухваленні вироку суд однобічно оцінив показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 стосовно відсутності зустрічного транспорту та безпідставно відхилив показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та самого обвинуваченого стосовно наявності зустрічного транспортного засобу. Не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_21 , що він здійснював обгін ОСОБА_22 , який рухався по проїзній частині, що, на думку апелянта, дає підстави вважати, що ОСОБА_23 не відійшов на узбіччя та створив перешкоду для руху автомобіля обвинуваченого. Вказує на недопустимість доказів, зокрема, слідчого експерименту та висновок експерта № 542 від 03 листопада 2016 року, оскільки експеримент проведений без ОСОБА_8 , а дані для експертизи здобуті без врахування світла фар зустрічного транспорту.

Захисник вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку не дана оцінка протоколу огляду місця події, який складений з порушенням норм закону, має неточності, розбіжності та має бути визнаний недопустимим доказом. Також, не дана оцінка висновку експерта № 33 від 10 грудня 2015 року, який ґрунтується на даних з протоколу огляду місця події.

Наголошує на показаннях обвинуваченого, які він давав під час проведення слідчого експерименту 12 травня та 5 липня 2016 року, щодо обставин подій та які були враховані під час проведення автотехнічної експертизи № 327 від 14.07.2016 року, який свідчить, що перевищення водієм швидкості руху не знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28 листопада 2015 року близько 05 години 00 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21070», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Прямій у місті Семенівка Чернігівської області з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населених пунктах, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги пп. б) п. 2.3, пп. а) п. 2.9, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку руху в смузі руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_13 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили подану захисником ОСОБА_10 апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих залишити без задоволення, думку прокурора, який просив апеляційні скарги сторони обвинувачення задовольнити в повному обсязі і заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину визнав частково та пояснив, що він не зміг вчасно зреагувати на появу пішохода ОСОБА_13 , адже його засліпив зустрічний автомобіль;

- свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що у ту ніч, коли син не з`явився чоловік поїхав його шукати, а коли повернувся то сказав, що його вже немає. Після прибуття на місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 їй нічого не казав, а через декілька днів приходив до них додому і повідомляв, що він нічого не пам`ятає, а зрозумів, що когось збив, коли почалось сипатись скло, про зустрічний транспорт нічого не казав;

- свідка ОСОБА_24 згідно показань якої вона зі своїм чоловіком приїхали в гості до подружжя ОСОБА_23 через декілька днів після похорон ОСОБА_13 . У той же день прибував обвинувачений з незнайомим їй чоловіком просити пробачення. Вона була присутня при розмові, коли потерпілий ОСОБА_11 питав про всі подробиці дорожньо-транспортної події, але про зустрічний автомобіль на той час ніхто не згадував;

- свідка обвинувачення ОСОБА_15 який пояснив, що в 28 листопада 2015 року він прокинувся о 04 годині 40 хвилини ранку, на вулиці проїхав мабуть один зі світлом фар на великій швидкості автомобіль. Видимість була така, що за 15 метрів він без світла бачив паркан сусіда і більше автомобілів не було;

- свідка ОСОБА_18 , яка дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_15 ;

- свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що 28 листопада 2015 року йому телефонував обвинувачений ОСОБА_8 та повідомляв, що сталася дорожньо-транспортна пригода і він збив людину;

- свідка ОСОБА_25 , згідно показань якої вона працює офіціантом в барі «Магнолія». 27 листопада 2015 року після зачинення бару вона взяла з собою горілку і разом з ОСОБА_8 розпивали її в автомобілі. Згодом останній підвіз її до будинку. Коли вона лягла спати їй почав дзвонити ОСОБА_19 і повідомив, що ОСОБА_8 когось збив автомобілем на вулиці Прямій;

- свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що він працює у Семенівському відділенні поліції. Коли він перебував на прийомі громадян на роботі надійшов виклик щодо дорожньо-транспортної пригоди. Коли він разом з іншими поліцейськими приїхав на місце, то побачив розбитий автомобіль, обвинуваченого ОСОБА_8 та тіло загиблого ОСОБА_13 . На місці події він спитав у обвинуваченого, як це сталося і той сказав, що з ОСОБА_13 він хотів пожартувати;

- свідка ОСОБА_21 , що 28 листопада 2015 року на початку 05 чи 06 год. він віз свою дружину додому та їхав на автомобілі за кермом. Якийсь пішохід йшов по узбіччю дороги, він поводив себе адекватно, на ньому була темна куртка та спереду висіли навушники. Коли він під`їхав до пішохода, то той відступив, а коли автомобіль свідка порівнявся, то пішохід ще й обернувся. Інших автомобілів на дорозі не було;

- свідка ОСОБА_27 , старшого слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відповідно до показань якого за результатами застосування криміналістичних методик він упевнений, що показання ОСОБА_8 у частині деякої неможливості відвернення наїзду на пішохода через появу зустрічного автомобіля є непереконливими.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах, які також були досліджені в ході апеляційного розгляду:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 листопада 2015 року, план-схемі та фототаблиці до нього;

- протоколі огляду транспорту від 28 листопада 2015 року;

- протоколі огляду і затримання транспорту від 28 листопада 2015 року;

- висновку експерта № 107 від 18 грудня 2015 року згідно якого на тілі трупа ОСОБА_13 виявлений комплекс тілесних ушкоджень міг утворитися від дії тупого предмету (предметів), в тому числі, в результаті дорожньо-транспортної пригоди - при зіткненні потерпілого з транспортним засобом (автомобілем), має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких настала смерть;

- висновку експерта № 183-мк від 24 грудня 2015 року;

- висновку експерта № 32 від 30 грудня 20 року;

- висновку експерта № 34 від 30 грудня 2015 року;

- висновку експерта № 33 від 10 грудня 2015 року відповідно до кого в умовах місця події, мінімально можлива швидкість руху автомобілю "ВАЗ-21070", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 з врахуванням видимого сліду гальмування залишеного на місці події загальною довжиною 87,4 м дорівнює 128,13 - 133,72 км/год;

- висновку експерта № 327 від 14 липня 2016 року, відповідно до якого, в умовах місця події водій автомобілю «ВАЗ- 21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за умови якщо пішохід ОСОБА_13 під час події даної дорожньо - транспортної пригоди знаходився в нерухомому стані, з метою запобігання наїзду на пішохода ОСОБА_13 повинен був діяти в відповідності до вимог п 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України з урахуванням терміну "перешкода для руху", що зазначений в п 1.10 Правил дорожнього руху України;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 18 жовтня 2016 року;

- висновку експерта № 206 від 20 грудня 2016 року;

- висновок експерта № 542 від 03 листопада 2016 року.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 .

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги сторони захисту, які зводяться до того, що ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого внаслідок засліплення його зустрічним транспортом з огляду на наступне.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_15 , обвинувачений, через короткий проміжок часу після події, прийшовши до батьків загиблого просити вибачення, не повідомляв про наявність на момент ДТП ніякого зустрічного транспорту.

Крім того, згідно пояснень свідка ОСОБА_26 , після його прибуття на місце пригоди, ОСОБА_8 не згадував про зустрічний транспорт, а повідомляв, що він хотів пожартувати з ОСОБА_13 .

Колегія суддів враховує, що в разі наявності зустрічного транспорту, який засліпив обвинуваченого, на чому в судовому засіданні наголошував останній, ОСОБА_8 , навіть перебуваючи в шоковому стані після ДТП, першочергово б наголошував на даній обставині, яка на його думку стала причиною дорожньо-транспортної пригоди. Тим паче, вибачаючись перед батьками загиблого.

Посилання в апеляційній скарзі захисника, що протокол огляду місця події складено з недотриманням вимог КПК України колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки зазначений протокол складено з додержанням необхідних вимог для даного процесуального акту, потерпілий був зафіксований на місці з отриманими травми, гальмівний слід зафіксований на схемі, про його наявність підтверджував і сам обвинувачений, підписи понятих у протоколі присутні і їх достовірність перевірена судом.

Так само, колегія суддів не може визнати переконливими доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, а саме, слідчого експерименту від 18 жовтня 2016 року та висновоку експерта № 542 від 03 листопада 2016 року, з причин проведення слідчого експерименту без ОСОБА_8 і отриманні даних для експертизи без врахування світла фар зустрічного транспорту, оскільки слідчий експеримент проводився з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а діючим законодавством, зокрема, статтями 223, 240 КПК України не передбачена обов`язкова участь обвинуваченого під час проведення вказаних слідчих дій та враховуючи вищенаведені висновки на спростування доводів щодо наявності зустрічного транспорту.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 з посиланням на висновок експерта № 327 від 14 липня 2016 року, що ОСОБА_8 рухаючись з максимально дозволеною швидкістю руху в населених пунктах (60 км/год.), в умовах поганої видимості, з моменту виникнення перешкоди для руху вказаного слідчим, не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на стоячого пішохода, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на те, що під час проведення даної експертизи були враховані саме показання обвинуваченого, які він давав під час проведення слідчого експерименту 12 травня та 5 липня 2016 року, щодо обставин події ДТП, і вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та поясненнями свідків, як було встановлено раніше.

Колегія суддів також відхиляє аргументи захисника про протиправну поведінку загиблого, а саме, створення перешкоди для руху. Так, в ході судового розгляду встановлено, що незадовго до досліджуваних обставин, ОСОБА_28 обганяв автомобіль під керуванням ОСОБА_21 , і згідно показань останнього пішохід йшов по узбіччю дороги, він поводив себе адекватно, коли він під`їхав до пішохода, то той відступив, а коли автомобіль порівнявся, то пішохід ще й обернувся.

Відсутність або наявність в темну пору доби на потерпілому світлоповертальних елементів для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не знімає з водія транспортного засобу обов`язку дотримуватися вимог ПДР України, оскільки, при виявленні, в даному випадку, пішохода на проїзній частині дороги, ОСОБА_8 був зобов`язаний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Той факт, що пішохід не виділив себе в темну пору доби, не звільняє водія від виконання вимог правил ПДР України.

На думку колегії суддів, відповідає встановленим обставинам кримінального провадження висновок суду першої інстанції про наявність причинного зв`язку між діянням обвинуваченого порушенням ним правил безпеки дорожнього руху, та наслідками, що настали, оскільки ним зроблено безпосередній внесок у спричинення злочинного наслідку і відсутні обставини, які б виключали кримінальну відповідальність обвинуваченого, оскільки ПДР ним порушені самостійно, а не у зв`язку з їх недотриманням загиблим.

Крім того, колегія суддів не може погодитися та визнати обґрунтованим заявлене в ході апеляційного розгляду клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про визнання ряду письмових доказів недопустимими.

Посилання захисника, що слідчий ОСОБА_27 , якому фактично було доручено проведення досудового розслідування був призначеним у непередбаченому КПК України порядку, зокрема не уповноваженою особою - керівником відділу, а тому не був наділений повноваженнями слідчого і всі докази зібрані ним є недопустимими, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно розподілу посадових обов`язків між керівництвом слідчого управління ГУНП в Чернігівській області, на начальників відділів слідчого управління в тому числі і ОСОБА_29 , який доручив проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчому ОСОБА_27 , було покладено обов`язки щодо визначення слідчих у кримінальних провадженнях.

Доводи клопотання захисника щодо призначення прокурорів у кримінальному провадженні не уповноваженою особою заступником прокурора Чернігівської області, колегія визнає необґрунтованими враховуючи, що перший заступник прокурора області та заступники прокурора області є керівниками прокуратури і згідно розподілу посадових обов`язків заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_30 на момент винесення відповідної постанови, здійснював нагляд за досудовим розслідуванням, тобто мав відповідні повноваження. Доводи клопотання з приводу постанови заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_31 щодо зміни групи прокурорів колегія суддів визнає необґрунтованими з аналогічних підстав.

Так само, колегія суддів не може визнати обгрунтованими доводи клопотання про те, що начальник СВ Семенівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_32 не був уповноважений, як слідчий на проведення огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 28 листопада 2015 року і провів вказану слідчу дію до моменту внесення відомостей до ЄРДР, оскільки ст.. 214 КПК України передбачено, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події. Враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинула людина, і дана обставина не викликає жодних сумнівів у невідкладності проведення огляду місця події і відповідно допустимості зазначеного доказу.

З мотивів викладених вище, колегія суддів також вважає безпідставними доводи клопотання, що протокол огляду і затримання транспортного засобу був складений не уповноваженою особою та до внесення відомостей в ЄРДР, оскільки вказані слідчі дії є пов`язаними з оглядом місця події та фактично охоплюються ним і проведені з підстав невідкладності.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду, як викладено вище, не зайшли свого підтвердження доводи клопотання захисника ОСОБА_7 , щодо визнання недопустимими доказами; доручення про проведення досудового розслідування від 28 листопада 2015 року, постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 29 листопада 2015 року, постанови про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 29 лютого 2016 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 листопада 2015 року з додатками, протоколів огляду та затримання транспорту від 28 листопада 2015 року то доводи зазначеного клопотання, щодо необхідності застосування правила «плодів отруйного дерева» відносно похідних з вищезазначених доказів і визнання їх недопустимими, є безпідставними.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони обвинувачення про призначення обвинуваченому несправедливого покарання внаслідок його м`якості, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених собою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Як убачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, здобув професійно-технічну освіту, не одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, його стан здоров`я, відсутність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені в апеляційних скаргах потерпілих та прокурора обставини враховані судом при призначенні покарання, а сама по собі тяжкість вчиненого діяння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, в силу закону, не є безумовними перешкодою для призначення реальної міри покарання, визначеної судом 1 інстанції. З даних підстав колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування поведінки обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, що на думку апелянта є підставою для посилення покарання.

Доводи апеляційних скарг потерпілих про тяжкі наслідки, завдані кримінальним правопорушенням, вже були враховані судом при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України та їх визнання обставиною, яка обтяжує покарання суперечить вимогам ч. 4 ст. 67 КК України. І не визнання своєї вини чи визнання її частково, є правом обвинуваченого, його способом захисту, яке гарантоване законами та Конституцією України, та не може визнаватися обставиною, що обтяжує покарання останнього.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_33 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4