ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/1492/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/385/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 384КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000066 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.02.2021 року

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Строк відбування покарання обчислено з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі. До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , умисно, заздалегідь домовившись з ОСОБА_10 про не викриття останнього у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, з метою перешкоджання встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні №0002320 від 29.10.2017 року, маючи умисел на створення штучних доказів захисту ОСОБА_10 з метою ухилення останнього від кримінальної відповідальності в період проведення досудового розслідування, яке відбувалося з 29.10.2017 по 31.05.2018 знаходячись в приміщенні службового кабінету Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП України в Херсонській області, розташованого за адресою м.Гола Пристань Херсонської області вул..Магістральна, 4-а, 23.11.2017 у період з 10.00 по 11.00 годин в ході допиту в якості свідка у вказаному кримінальному провадженні, будучи належним чином попередженим слідчим слідчого відділу Голопристанського ВП про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, усвідомлюючи характер своїх свідчень, які мають значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи умисно, з метою введення в оману орган досудового розслідування маючи умисел на створення штучних доказів захисту ОСОБА_10 з метою ухилення останнього від кримінальної відповідальності, надав слідчому завідомо неправдиві показання.
Так, бажаючи визнання ОСОБА_10 не винуватим у вчиненні вищевказаного правопорушення, маючи умисел на створення штучних доказів захисту ОСОБА_10 та маючи на меті введення в оману орган досудового розслідування, ОСОБА_7 повідомив слідчому завідомо неправдиві факти, а саме те, що 29.10.2017 близько 01.00 годин між ним та ОСОБА_11 був конфлікт під час якого ОСОБА_11 спричинив йому тілесні ушкодження у виді нанесення ударів в область обличчя, що повністю було спростовано в ході проведення досудового розслідування та подальшого судового розгляду.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на введення в оману суду, маючи умисел на створення штучних доказів захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , будучи свідком у кримінальному провадженні №0002320 від 29.10.2017 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (номер судової справи №654/1820/18) під час розгляду її Голопристанським районним судом Херсонської області, даючи показання в суді з метою перешкоджання суду у встановлені істини по справі, будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, склавши присягу свідка, діючи умисно, маючи умисел на створення штучних доказів захисту ОСОБА_10 з метою ухилення останнього від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, 19.03.2019 з 10:33:30 годин по 10:42:56 годин в Голопристанському районному суді, розташованому за адресою м.Гола Пристань вул. Горького, 19, надав суду завідомо неправдиві показання стосовно обставин вчиненого ОСОБА_10 злочину, повідомивши суд: «в ніч з 28 на 29 жовтня 2017 року він був на дискотеці «Арена» в с.Чорноморське Голопристанського району Херсонської області. Туди він приїхав разом з обвинуваченим, з яким дружить. Він вийшов на вулицю та побачив як обвинувачений спілкується із потерпілим та сестрою останнього. Він підійшов спитати про причини конфлікту і потерпілий відразу вдарив його кулаком в ніс та продовжив завдавати йому удари в обличчя кулаками. Потім їх розтягнули, але потерпілий продовжив висловлювати погрози фізичною розправою. Його почали обмивати від крові, яка текла із носа. Щоб обвинувачений наносив потерпілому якісь удари він не бачив. Також він не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і не бачив, щоб обвинувачений спричиняв ОСОБА_12 тілесні ушкодження», - що повністю було спростовано в ході проведення подальшого судового розгляду.
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 13.05.2019 року, який набрав законної сили 13.06.2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а показання свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні визнано неправдивими.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, він вчинив нетяжкий злочин, в силу ст. 89 КК не судимий, має посередню характеристику з місця проживання через те, що не бере участь у житті громадськості, однак не має можливості це робити, оскільки постійно працює по найму та за кордоном. В момент розгляду справи розгубився, тому не визнавав свою вину, ОСОБА_10 , який проживає з ним в одному селі, постійно здійснював на нього тиск, він боявся за свою родину, тому він не мав можливості дати правдиві показання щодо злочину, вчиненого останнім. Він є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки має на утриманні онкохворого брата та батька-інваліда, у вчиненому злочині щиро кається. Вважає, що суд призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді - доповідача; позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, відкриті стороною захисту на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої у межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК апеляційним судом не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, на думку колегії суддів є необґрунтованими.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Кримінально-правовими нормами ХУІІІ «Кримінальні правопорушення проти правосуддя» забезпечується охорона від злочинних посягань здійснюваної відповідно до закону, діяльності не лише судової влади, а й органів, які за своїм призначенням сприяють діяльності не тільки суду щодо відправлення правосуддя і до кола яких відносять органи дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також установ, які здійснюють виконання винесених судами вироків, ухвал, постанов, інших судових рішень.
Правосуддя може бути ефективним лише за умови додержання законів як самими суддями, так й іншими громадянами, які з тих чи інших підстав, передбачених процесуальним законодавством, залучаються до діяльності судів щодо здійснення правосуддя.
Злочини проти правосуддя несуть в собі значну суспільну небезпеку, яка підриває як авторитет правоохоронних органів, суду, так і держави в цілому.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у дачі завідомо неправдивих показань з метою створити штучні докази захисту для особи, які вчинила кримінальне-каране діяння, при цьому незважаючи на значну сукупність доказів, які викривали ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, останній протягом усього перебігу кримінального провадження так і не надав критичної оцінки своїм діям та не висловив розкаяння у вчиненому.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої оцінено ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та його небезпеки для суспільства як середній, відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання та дійшов обґрунтованого висновку про доцільність призначення судом покарання у межах санкції ч. 2 ст. 384 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк, яке належить відбувати реально.
З цим висновком погоджується й колегія суддів.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом положень ст. 75. 76 КК з огляду на обставини, що пом`якшують покарання та відомості про особу винного, колегія суддів не погоджується з ними, виходячи з наступного.
Так, всупереч доводам апеляційної скарги , в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині не визнав, отже не дав критичної оцінки своїм протиправним діям, що свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненні злочину.
З обвинувального акта також не вбачається визнання ОСОБА_7 вини на стадії досудового розслідування, отже позиція останнього була послідовною протягом всього перебігу кримінального провадження від стадії повідомлення про підозру до ухвалення вироку судом першої інстанції.
За таких обставин визнання ОСОБА_7 своє вини на стадії апеляційного перегляду розцінюється судом як прагнення уникнути покарання, призначеного судом першої інстанції у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально і не свідчить про щире каяття останнього та надання критичної оцінки своїм діям.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, має батька інваліда 3 групи та онкохворого брат, посередньо характеризується громадськістю, не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності його особи та беззаперечно давали підстави для висновку про можливість призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства. Вказані факти жодним чином не стримали ОСОБА_7 від вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, ОСОБА_7 призначено покарання у виді обмеження волі, що передбачає тримання його в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення нагляду з обов`язковим залученням до праці, що надасть можливість матеріально допомагати своїй родині.
При цьому, апеляційний суд констатує, що районний суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, крім того санкцією ч. 2 ст. 384 КК України передбачено й більш суворий вид покарання позбавлення волі. Наведений факт свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного покарання.
У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, однак яке належить відбувати реально ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд підстав не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення в іншій частині, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.02.2021 року щодо нього без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання
Ухвала набрала законної сили 15.04.2021 року ОСОБА_5 .