Справа № 157/571/21 Провадження №11-сс/802/244/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 травня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000135),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведеного 26 квітня 2021 року огляду ділянки автодороги по вул. Ковельська м. Каменя-Каширського, а саме сортименти лісо-продукції породи сосна в кількості 203 колоди, довжиною по 1,25 м., загальною кубомасою 5,3 метра кубічних та автомобіль ГАЗ-52-04 р.н.з. НОМЕР_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000135, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що вилучене під час огляду майно визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом, знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та має значення для проведення в подальшому слідчих дій. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, власника майна та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Вимогами ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови у накладенні арешту на майно.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з тих обставин, що матеріалами клопотання не визначено яким саме із критеріїв, визначених у ч.2 ст.167 КПК України, відповідає майно, що було вилучено.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 26 квітня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, за фактом «26 квітня 2021 року близько 10 години 30 хвилин по вул. Ковельскій, 45 в м. Камінь-Каширську Волинської області було виявлено автомобіль марки ГАЗ-52-04 р.н.з. НОМЕР_1 , яким ОСОБА_10 перевозив невідомого походження лісо-продукцію породи сосна, об`ємом 5,3 метра кубічних, без відповідних документів.»
В межах вказаного кримінального провадження слідчий СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведеного 26 квітня 2021 року огляду ділянки автодороги по вул. Ковельська м. Каменя-Каширського, а саме сортименти лісо-продукції породи сосна в кількості 203 колоди, довжиною по 1,25 м., загальною кубомасою 5,3 метра кубічних та автомобіль ГАЗ-52-04 р.н.з. НОМЕР_1 .
У клопотанні про арешт майна слідчий зазначив, що вилучене в ході огляду місця події майно є речовими доказами та може бути використано як доказ факту вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення кримінального провадження шляхом його збереження вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до положень ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Вимогами п.п.2, 3 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Апеляційний суд, перевіривши клопотання слідчого вважає, що воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Як вбачається із клопотання, в ньому не зазначені мета та правова підстава арешту майна, а лише формально вказано, що є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, що правильно встановлено слідчим суддею, згідно товарно-транспортної накладної про перевезення деревини автомобільним транспортом, вбачається, що лісодеревина, на яку слідчий просить накласти арешт, була навантажена в Щедрогірському лісництві. Вантажоодержувачем лісодеревини є ОСОБА_8 , перевізником ОСОБА_10 ..
Таким чином, клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту, воно не містить.
Аналіз клопотання прокурора про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону, прокурором не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно.
Також слід відмітити, що орган досудового розслідування, кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ст.198 КК України, не надав будь-яких доказів, які б вказували на заздалегідь не обіцяне придбання, або отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом, а саме автомобіля та деревини.
За таких обставин, вилучене майно не може в повній мірі відповідати вимогам ст.98 КПК України.
А тому твердження апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що вилучене майно повністю відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України є безпідставними, а тому не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.
Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 травня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: