Справа № 303/1072/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1334/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7
та її захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 367 КК України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000058 від 11 березня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, повернуто прокурору.
Не погоджуючись з ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року, прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, як вбачається з обвинувального акта, розпорядником бюджетних коштів, які були безпідставно перераховані обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, є Управління освіти, науки, молоді та спорту Мукачівської РДА, що, у свою чергу, в достатній мірі вказує на особу, якій завдано шкоду, тобто висновки місцевого суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено потерпілого, суперечать обвинувальному акту.
Крім того, чинним КПК України передбачено три підстави надання особі статусу потерпілого: 1) звернення з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення; 2) звернення із заявою про залучення особи до провадження як потерпілого; 3) надання письмової згоди на визнання особи потерпілою.
Також нормами КПК України прямо передбачено випадки, коли особі завдається шкода (тобто є підстави визнавати її потерпілою), однак в силу неподання відповідної заяви особа не набуває статусу потерпілого, однак може бути залучена до провадження у статусі свідка.
Апелянт вказує, що в ході досудового розслідування службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 допитувались у даному кримінальному провадженні у статусі свідків. При цьому жодних заяв про вчинення злочину чи залучення до провадження як потерпілого від ІНФОРМАЦІЯ_1 чи від інших осіб до слідчого або прокурора на стадії досудового розслідування або після направлення обвинувального акту до суду не надходило, аналогічно як і письмової згоди на це.
Тобто підстав для надання Управлінню освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА статусу потерпілого на стадії досудового розслідування не було, що унеможливило посилання в обвинувальному акті на потерпілого в обвинувальному акті. Відтак порушень ст. 291 КПК України не допущено.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Частиною 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити, зокрема, відомості про: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Аналіз наведених норм кримінального процесуального закону дає підстави стверджувати, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.
З огляду на те, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то, відповідно, формулювання обвинувачення та інші відомості викладаються у такому вигляді, як це вважає за необхідне прокурор. При цьому спосіб викладення формулювання обвинувачення та правильність зазначення інших відомостей може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який відповідно, до вимог ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, котрій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 3 жовтня 2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Як вбачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, на вимогу п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначено про те, що потерпілі у кримінальному провадженні не залучались. Відтак, цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Зазначаючи в оскаржуваній ухвалі відповідне мотивування про те, що у висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні вказано, що внаслідок її неправомірних дій спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на загальну суму 1018094,79 грн, однак в обвинувальному акті не вказано, якому саме державному органу чи установі було завдано тяжких наслідків та не зазначено потерпілого, суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання фактично вдався до оцінки обставин, викладених в обвинувальному акті, що має здійснюватися виключно після дослідження доказів під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а тому наведені судом обставини не можуть слугувати підставами для повернення обвинувального акта прокурору.
Так, відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні є особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Крім того, частиною 7 ст. 55 КПК України визначено, що якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Оскільки, як про це зазначає апелянт, в ході досудового розслідування жодних заяв про вчинення злочину чи залучення до провадження як потерпілого від Управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА чи від інших осіб не надходило; при цьому службові особи Управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА допитувались у даному кримінальному провадженні у статусі свідків.
З огляду на наведене, апеляційним переглядом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. ст. 110, 291 КПК України, тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності його повернення є безпідставними.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано постановлено ухвалу про повернення прокурору матеріалів обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 для приведення його у відповідність вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Викладені в ухвалі висновки суду про невідповідність обвинувального акта з наведених в ухвалі суду підстав не відповідають фактичним обставинам, а судове рішення про повернення обвинувального акта прокурору ухвалене без дотримання вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, ухвалу суду про повернення прокурору обвинувального акта слід скасувати, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, повернути до Мукачівського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 задовольнити
Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 367 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4