ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/83/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2747/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 липня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду Харківської області від 23 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 20 вересня 2021 року включно.
Зобов`язано завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях до 6 серпня 2021р. повідомити суд про хід виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.04.2021р. та ухвали Харківського апеляційного суду від 23.06.2021р. в частині забезпечення проведення медичного обстеження та лікування обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до обвинувального акту
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 189, ч.1 ст.345, ст. 348 КК України.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 189, ч.1 ст.345, ст. 348 КК України.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, щовраховуючи існування ризиків, передбачених ризиків, визначених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні, а також оцінюючи ступінь тяжкості вчинених злочинів та фактичні обставини їх вчинення, суд прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів по відношенню до обвинуваченого є неможливим.
Обґрунтовуючи вищевказане судом зазначено, що: обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебуваючи на свободі можуть:
- переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки один із злочинів, який інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , згідно вимог ст.12 КК України, є особливо тяжким у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, так як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Таким чином, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та можуть спонукати останніх до переховування від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає міру покарання, пов`язану виключно з позбавленням волі строком від 9 до 15 років або довічним позбавленням волі;
- незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, всі потерпілі та свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинувачених їх схилити до зміни раніше наданих показів;
- враховуючи дані щодо осіб обвинувачених, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчить про наявність злочинних намірів і схильність обвинувачених до подальшого вчинення кримінальних правопорушень, тому вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 родини та чотирьох неповнолітніх дітей, хоча і заслуговує на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує.
В оскаржуваній ухвалі зазначено, що враховуючи складність кримінального провадження, обсяг та специфіку процесуальних дій, кількість обвинувачених, потерпілих та свідків по вказаному кримінальному провадженню, суд вважає, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, такими, що виходять за рамки розумних.
Крім того, судом вказано, що відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом не визначено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заставу, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому клопотання захисника ОСОБА_9 також не можу бути задоволено.
Не погодившись з рішенням районного суду, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 , захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 , захисником обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 подані апеляційні скарги на ухвалу Жовтневого районного суду Харківської області від 23 липня 2021 року, які є фактично тотожними.
Адвокати в своїх апеляційних скаргах просять: відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід звільнивши їх з під варти в залі суду.
Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 , зазначено, що у разі відмови в задоволенні його апеляційної скарги та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченому ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, а саме визначити її розмір на рівні мінімального, передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, враховуючи, що більш значний розмір буде завідомо непомірним.
Крім вищезазначених клопотань, захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просив дослідити у судовому засіданні наданий ним разом з апеляційною скаргою відеодоказ, а захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 витребувати з Жовтневого районного суду м. Харкова матеріали розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні; дослідити докази не досліджені судом в першій інстанції та визнати їх недопустимими для прийняття рішення про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою.
Разом з тим, в обґрунтування своїх апеляційних скарг захисники зазначають, що прокурором до свого клопотання не долучено будь-яких матеріалів, що є порушенням норм КПК України, адже ст.184 КПК України регламентує наявність як клопотання так і матеріалів, які обґрунтовують зазначене клопотання. Однак, судом не враховано аргументів сторони захисту, та всупереч нормам КПК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 60 днів, без права внесення застави.
Крім того, адвокат ОСОБА_9 , вказує, що сторона захисту звернулась до судді ОСОБА_1 з клопотанням про дослідження доказів на які посилається в своєму клопотанні прокурор ОСОБА_12 , однак суддя не задовільнив клопотання захисту, та унеможливив процедуру ознайомлення з матеріалами, виключно які зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу.
Разом з тим, захисники в своїх апеляційних скаргах, вказують про недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; порушення судом вимог п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та розумних строків розгляду справи; посилаються на норми та практику рішень ЄСПЛ; зазначають про позитивну характеристику обвинувачених, які мають місце проживання, міцні соціальні зв`язки, ОСОБА_7 - є громадським діячем, ОСОБА_8 - родину та чотирьох дітей.
Крім того, адвокати вказують, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України, а тому на їх думку, у даному випадку можливе застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, що забезпечило б необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням обвинувачених, а також надало б можливість жити їм у суспільстві, працювати та повноцінно реалізовувати право на захист у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених , які підтримали та просили задовольнити апеляційні скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у разі обрання його ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, а саме запобігти спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ці ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 345, ст. 348 КК України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 348 КК України, є особливо тяжким злочином у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічного позбавлення волі.
Крім того колегія суддів погоджується з рішенням районного суду, що при вирішенні клопотань прокурора доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебуваючи на свободі можуть:
-переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки один із злочинів, який інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , згідно вимог ч.6 ст.12 КК України є особливо тяжким у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Таким чином, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та можуть спонукати останніх до переховування від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає міру покарання, пов`язану виключно з позбавленням волі строком від 9 до 15 років або довічним позбавленням волі;
-незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, всі потерпілі та свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинувачених їх схилити до зміни раніше наданих показів;
- враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що не перевіряє апеляційні доводи сторони захисту про невинуватість за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
З системного аналізу вимог ст.85,86,89, 184,199 КПК України , при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в стадії , коли кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції по суті, питання обґрунтованості обвинувачення особи у чиненні кримінального правопорушення і вивчення відповідних доказів в кримінальному провадженні , до ухвалення судового рішення по суті , є неправильним ,оскільки суд в подальшому буде обмежений та упереджений своєю оцінкою цих доказів. Саме тому апеляційний суд відмовляє захисникам в клопотанні про дослідження в судовому засіданні письмових доказів, відеозапису подій правопорушення, які є доказами в кримінальному провадженні та визнанні їх недопустимими.
Щодо посилання захисту на незаконний склад суду першої інстанції при розгляді питання про продовження запобіжного заходу, то , як вбачається з ухвали суду , суддя ОСОБА_1 , входить до складу колегії суддів в цьому кримінальному провадженні і мав законні підстави вирішити питання про продовження строку тримання під вартою одноособово , з врахуванням положень абз.1,5 п. 20-5 Розділу ХЇ Перехідні положення КПК України. Оскільки суддя одноособово проводив судовий розгляд клопотання прокурора, то і вирішення відводу відповідно до ст. 81 КПК України було правомірно покладено на іншого суддю Жовтневого районного суду. Достатніх обґрунтованих даних , що вказані судді (Кісь та Мілов) відповідно до ст. 75,76 КПК України мали законні підстави для відводу чи самовідводу в апеляційній скарзі не наведено. Тому апеляційний суд не має підстав для витребування з Жовтневого районного суду м. Харкова провадження за відводом судді ОСОБА_1 .

Щодо апеляційних доводів захисників про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з наявністю у їх підзахисних стійких соціальних зав`язків, дружини, дітей, позитивних характеристик обвинувачених, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисників обвинувачених щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів адвокатів, щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Колегія суддів зазначає, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», а також враховуючи суспільну небезпеку злочину, що полягає у свідомому застосуванні зброї відносно людей, суд вважає виправданим продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливим застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, судом вірно вказано, що відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначає обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заставу, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому клопотання захисника ОСОБА_9 також не може бути задоволено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Разом з тим, колегія суддів, зазначає, щодо обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягав на стрімкому погіршенні зору та ігноруванні його скарг на здоров`я в слідчому ізоляторі. Тому колегія суддів вважає необхідним зобов`язати адміністрацію Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» провести судово медичне дослідження та за необхідності надання медичної допомоги ОСОБА_7 щодо його скарги про погіршення зору.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 липня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою- залишити без змін.
Зобов`язати адміністрацію Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» провести судово медичне дослідження та за необхідності надання медичної допомоги ОСОБА_7 щодо його скарги про погіршення зору.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді