Справа № 488/470/17
Провадження № 1-кп/488/184/21 р.
УХВАЛА

22.02.2021 року м Миколаїв

Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.171 КК України, розглянувши клопотання обвинуваченого про визнання постанови слідчого Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 23.06.2014 року про визнання речовим доказом такою, що порушує КПК України та скасування її, визнання відеозапису, наданого ОСОБА_6 , недопустимим доказом у справі,

ВСТАНОВИВ:
В ході розгляду справи ОСОБА_4 заявлене клопотання про визнання постанови слідчого Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 23.06.2014 року про визнання речовим доказом два лазерних диски з фрагментами відеозйомки, наданих ОСОБА_6 , такою, що порушує КПК України та скасування її. Також просить визнати недопустимим доказом відеозапис, наданий ОСОБА_6 . Мотивуючи своє клопотання, ОСОБА_4 вказує, що надані ОСОБА_6 два лазерні диски з фрагментами відеозйомки не є оригіналом відео, оригінал такого запису не був відкритий йому під час досудового розслідування, та знищений стороною, яка його надає, що відповідно до п.1 ч.5 ст.99 КПК України, свідчить про пряму заборону вважати такий документ доказом.
Захисник підтримав клопотання свого підзахисного.
Прокурор заперечував проти даного клопотання, послався на те, що вимога про надання оригіналу запису може стосуватися лише того відеозапису, який створений спеціально під час проведення слідчих дій. Дане відео не було створене спеціально у зв`язку з розслідуванням справи, а містить випадково зафіксовані обставини скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 . Також послався на те,що ОСОБА_6 не є технічним спеціалістом, щоб знати як поводитись із даним відео, та яким чином переносити інформацію з фотокамери на диск.
Потерпіла ОСОБА_6 заперечувала проти даного клопотання, при цьому пояснила, що відеозапис здійснювався на фотоапарат, належний редакції та який вона використовувала на той час. Даний фотоапарат має функції фото та відеофіксації. Інформація на лазерні диски перенесена з належного їй фотоапарату за допомогою комп`ютерної техніки. Оскільки вказаний фотоапарат постійно використовується нею в роботі журналіста то після відпрацювання журналістського завдання вона переносить зібрані за допомогою цього фотоапарату матеріали на компьютерну техніку та позбавлена можливості зберігати дані записи постійно чи протягом тривалого часу, так як буде позбавлена можливості використання єдиного наявного у неї технічного засобу в своїй професійній діяльності. Саме з даних причин запис на фотоапараті втрачений.
Представник потерпілої заперечував проти клопотання ОСОБА_4 . Вказував на те, що відео, надане ОСОБА_6 відповідно до визначення, наведеного у ст. 99 КПК України є документом, при цьому, виходячи з практики Верховного Суду у справі №677/2040/16-к, вказує, що такий запис є електронним документом, а оригіналом електронного документа є його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статті 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 56 КПК потерпілий має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду (в тому числі й на підтвердження своєї заяви).
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

За положеннями ч.2 цієї ж статті, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до статей 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
В той же час, встановлення очевидної недопустимості доказів, на які посилається сторона захисту на цій стадії судового провадження є передчасним.
На даний момент, судовий розгляд знаходиться на стадії долучення стороною обвинувачення відеозапису, про який йдеться у цьому клопотанні. В той же час, питання щодо недопустимості вказаного доказу, в силу вимог ч.1 ст.89 КПК України, буде вирішено у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, із наданням оцінки кожному доказу як окремо та і у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання постанови слідчого про визнання вище вказаних дисків речовим доказом, як прийнятої з порушенням норм КПК України та її скасування, то відповідно до ст.94 КПК України слідчий є самостійним у прийнятті процесуальних рішень та оцінці доказів, а тому вимоги ОСОБА_4 про визнання постанови слідчого від 23.06.2014 року про визнання речовим доказом два лазерних диски з фрагментами відеозйомки, що надані ОСОБА_6 , такою що порушує норми КПК України та її скасування, не грунтуються на положеннях кримінального процесуального Закону.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.86-89, 94, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання постанови слідчого від 23.06.2014 року щодо визнання речовим доказом два лазерних диски з фрагментами відеозйомки, що надані ОСОБА_6 , такою що порушує норми КПК України та її скасування,- відмовити.
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання недопустимим відео, надане ОСОБА_6 , - відмовити, з урахуванням вимог ч.1 ст. 89 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги за результатами розгляду кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1