ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/38/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2021 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 від 12.08.2020 року про закриття кримінального провадження № 00000357 від 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій вона просить скасувати постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №00000357, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, не в повному обсязі, жодних дій спрямованих на реальне розслідування обставин злочину не було проведено.

В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 00000357, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

При цьому наголосила на тому, що постанова прокурора є передчасною, необґрунтованою та такою, що не відповідає завданням кримінального провадження та підлягає скасуванню, оскільки на думку скаржника, слідчими не було проведено необхідного обсягу всіх слідчих дій у кримінальному провадженні спрямованих, на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, що призвело до передчасного висновку про відсутність ознак складу злочину, а тим обставинам, які були встановленні, надана неналежна правова оцінка. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження не містить відомостей про вчинення слідчим усіх необхідних дій для забезпечення ефективності та дієвості досудового розслідування, а отже постанова є передчасною, та такою, що не відповідає вимогам законності та вмотивованості з огляду на невжиття заходів щодо дослідження всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження.

В судовому засіданні скаржник та її представник не з`явились, однак останнім надано заяву, у якій він просить суд розглянути скаргу за його відсутності та задовольнити її.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання скарги неодноразово повідомлялись належним чином, на вимогу суду надали матеріали кримінального провадження №00000357, причини неявки не повідомили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду цієї скарги.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексту КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача або прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 00000357, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 12.08.2020 року кримінальне провадження за №00000357, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Підставою для закриття кримінального провадження, прокурор вказав, що проведеним досудовим розслідувань не встановлено достатніх доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_5 на заволодіння майном ОСОБА_3 . Крім того, зазначено, що боргові зобов`язання за договором купівлі-продажу врегульовані ЦК України, у зв`язку з чим, відносини між потерпілою та підозрюваним мають цивільно-правову природу.

Зазначена копія вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження одержана представником скаржником лише 20.11.2020 року, а отже встановлений законом десятиденний строк її оскарження не пропущений.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (стст. 2, 284 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

При проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Зі змісту ст. 2 КК України, вбачається, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

За приписом п. 2) ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови прокурора повинна містити: відомості про зміст обставин, яка є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто на відповідні пункти і частини статті 284, якою визначені правові підстави закриття кримінального провадження.

Досліджуючи надані матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Оглядом вказаної постанови прокурора про закриття кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що в обґрунтування мотивів закриття такого провадження прокурором покладено такий висновок, що під час проведення досудового розслідування не встановлено достатніх доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_5 на заволодіння майном ОСОБА_3 . Крім того, зазначено, що боргові зобов`язання за договором купівлі-продажу врегульовані ЦК України, у зв`язку з чим, відносини між потерпілою та підозрюваним мають цивільно-правову природу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 39 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577/98 та 43579/98, п. 131 Nachovaandothers v. Bulgaria, рішення у справі Шевченко проти України від 04.04.2006 року п. 67). Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії» (AssenovandOthersv.Bulgaria) від 08.10.1998 року, п. 103 з подальшим посиланням, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VIII).»

Тобто, мотиви прийняття рішення це викладення слідчим, прокурором у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий, прокурор приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків, як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.

Судом встановлено, що зазначених вимог процесуального закону прокурор не дотримався, оскільки не проведено у кримінальному провадженні усіх можливих слідчих дії, спрямованих на перевірку доводів потерпілої особи.

Необхідно звернути увагу, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, купівлі-продажу, оренди, комісії тощо) лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах обман щодо цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Інакше кажучи, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України (постанова ВСУ від 24.11.2016р., у справі №5-250кс16, ЄДРСР63445948).

Відмежування шахрайства від цивільно правових деліктів зумовлено тим, що особа, яка заволоділа таким майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Наявність формальних (оформлення договорів позики) цивільно-правових відносин, не є перешкодою для оцінки скоєного як злочин, передбаченого ст. 190 КК України (постанова ККС ВС від 13.08.2019р. по справі №753/19554/17, №51-549км19, ЄДРСР №83836409).

В оскаржуваній постанові, прокурор посилається, що проведеним досудовим розслідуванням не встановлено достатніх доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_5 на заволодіння майном ОСОБА_3 .

Так, з матеріалів кримінального провадження №00000357 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, вбачається, що розписка від 01.06.2012 року, написана власноручно ОСОБА_5 про отримання грошових коштів від потерпілої не як посадовою особою ТОВ «Авто-Віта-Плюс», а як фізичною особою. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово змінював свої пояснення, а саме: спочатку надавав пояснення, що жодних грошових коштів від подружжя ОСОБА_6 не отримував, однак в подальшому підтвердив, що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти. Також, останньому було відомо, що всі грошові оплати, що передбачені будь-якими договорами вносяться на розрахунковий рахунок компанії ТОВ «Авто-Віта-Плюс» в банківській установі, а всі розрахунки з клієнтами мають відбуватися у безготівковій формі, що підтверджується поясненнями останнього в даному провадженні.

Крім того, відповідно до листа ДПІ у Печерському районі м. Києва від 15.10.2012 року, вбачається, що остання дата по показниках з податкової звітності ТОВ «Авто-Віта-Плюс», згідно поданих декларацій протягом 2011-2012 роках є 01.03.2012 року. Листом ПАТ «Банк Національні Інвестиції» від 25.10.2012 року №130/13ПП надано дані про рух грошових коштів по рахунках НОМЕР_1 (у доларах США та українські гривні), які належать ТОВ «Авто-Віта-Плюс» (), за період з 01.01.2011 по 03.10.2012 року. По рахунках Євро та російських рублях руху грошових коштів за вказаний період не було. Також повідомлено, що вказаний рахунок в ПАТ «Банк Національні Інвестиції» не відкривався. Під час досудового розслідування ОСОБА_5 підтвердив, що самостійно готував договір купівлі-продажу № 1705012 від 17.05.2012 року, укладений між ТОВ «Авто-Віта-Плюс» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в якому зазначено не існуючий рахунок ТОВ «Авто-Віта-Плюс».

Таким чином, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази оприбуткування грошових коштів, що отримані підозрюваним від потерпілої до каси підприємства або банківської установи.

В матеріалах справи відсутні докази факту придбання автомобіля марки «Porshe Cayenne» в США, його транспортування до Німеччини. Відповідно до листа Департаменту ДАІ від 21.05.2013 року №4/8-5494, згідно з відомостями наявної бази даних Державтоінспекції, станом на 19.05.2013 року транспортний засіб Porshe Cayenne, VIN НОМЕР_2 серед зареєстрованого у підрозділах ДАІ МВС України не значиться.

18.11.2013 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Починаючи з 2014 року, слідчі дії по кримінальному провадженню не здійснювались. ОСОБА_5 неодноразово оголошувався в розшук, останній раз 03.10.2019 року, за підписом прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 .

Зважаючи на викладене, вважаю обґрунтованими доводи скарги про неповноту досудового розслідування, передчасність висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а також приходжу до переконання, що слідчий та прокурор під час розслідування вищевказаного кримінального провадження не вичерпали всі існуючи можливості щодо збирання доказів по справі, допиту всіх свідків, не провели всі необхідні слідчі дії, яких було б достатньо для встановлення істотних обставин у справі.

Окрім того, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не вмотивована, без зазначення, які саме слідчі дії були проведені, які докази були здобуті та з яких саме доказів встановлені обставини зазначені у постанові, при цьому посилання на те, що відносини між потерпілим і підозрюваним мають цивільно-правову природує безпідставними.

Вищевикладене свідчить про неправильність і неповноту досудового розслідування і як, наслідок, невідповідність оскаржуваної постанови вимогам кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись стст. 303 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 12.08.2020 року про закриття кримінального провадження за №00000357.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8