Провадження № 1-кс/761/9932/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001733, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001733, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України на майно, що вилучене під час проведення обшуку автомобіля «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме, на: телефон Айфон 6S, сірого кольору; реєстраційний номер НОМЕР_3 ; банківську картку «Монобанк» НОМЕР_4 ; банкноту номіналом 1 гривня з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору; автомобіль «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію та ключі від даного транспортного засобу.
В обґрунтування підстав накладення арешту на майно зазначено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001733 від 15.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що у невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше листопада 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих мотивів ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 спільно та по взаємній згоді між собою, керуючись при цьому корисливою метою, створили та очолили організовану злочинну групу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказані особи попередньо умисно та добровільно зорганізувались у організовану злочинну групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах, переслідуючи єдиний план злочинних дій, розроблений ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, заручившись ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , та невстановлених на даний час особами, з якими попередньо налагодив відносини, долучивши їх при цьому до злочинної групи, як співучасників незаконного збуту психотропної речовини амфетамін на території міста Києва. Після чого ОСОБА_5 , розробив та довів учасникам групи злочинний план вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом психотропної речовини амфетаміну на території міста Києва, розподіливши при цьому функції та ролі кожного.

Вищевказані особи, попередньо умисно та добровільно зорганізувались для вчинення тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, маючи єдиний план злочинних дій, розроблений ОСОБА_5 .

Згідно цього плану ОСОБА_5 , здійснює незаконне виготовлення з метою збуту психотропної речовини амфетаміну у гаражному боксі № НОМЕР_5 , що на території ГК «СУПУТНИК», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 3. Крім того, останній визначив спосіб розповсюдження наркотичного засобу, шляхом його передачі під час особистих зустрічей, місце його передачі від одного учасника групи іншому, місця зберігання та подальшого збуту на території міста Києва, у залежності від кількості замовлень, визначив спосіб оплати, який полягає у готівковому розрахунку.

У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та ролі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розподілені між собою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , є активним учасником вищевказаної групи, здійснює спільно із останнім незаконне виготовлення з метою збуту психотропної речовини амфетамін у гаражному боксі № НОМЕР_6 , що на території ГК «СУПУТНИК», а також отримує у нього виготовлену останнім психотропну речовину амфетамін у необхідній кількості незаконно зберігаючи при собі, перевозить її та здійснює подальший збут.

10.11.2020 проведено оперативну закупку психотропної речовини амфетамін, під час якої ОСОБА_5 збув ОСОБА_12 , відносно якого застосовано заходи безпеки, речовину білого кольору, що знаходиться в поліетиленовому пакеті з пазовим замком, яку в подальшому в період з 18:10 год. по 18:20 год. було вилучено працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом чого було складено протокол огляду місця події та призначено експертизу матеріалів, речовин та виробів.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-20/55862-МРВ від 04.02.2021 надана на дослідження порошкоподібна речовина світло-бежевого кольору містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну у речовині становить 2,328 г.

В подальшому, 28.04.2021 слідчим на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2021 було проведено обшук автомобіля «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 та вказаний автомобіль вилучено.
28.04.2021 року в рамках кримінального провадження № 0001733слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 винесено постанову про визнання телефону Айфон 6S, сірого кольору; реєстраційного номеру НОМЕР_3 ; банківської картки «Монобанк» НОМЕР_4 ; банкноти номіналом 1 гривня з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору; автомобіля «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію та ключів від даного транспортного засобу речовими доказами.

З огляду на викладене, на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на вилучене майно з метою подальшого його збереження як речового доказу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, зазначивши, що власником вказаного автомобіля є ОСОБА_8 та в даному автомобілі знайдені речові докази по справі та наразі вирішується питання про повідомлення останньому про підозру.
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_8 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, вказаний автомобіль використовувався ним у особистих цілях, а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши доводи прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про наявність і достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з огляду на наступне.

Так, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001733від 15.11.2019, з а ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно прокурор просить з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого від 28.04.2021 року вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме: телефон Айфон 6S, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , банківська картка «Монобанк» НОМЕР_4 , банкнот номіналом 1 гривня з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору, автомобіль «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію та ключі від даного транспортного засобу.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07 травня 2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12 березня 2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11 червня 2015).

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідної правової позиції дотримується і Київський апеляційний суд, зокрема, в ухвалі від 29.04.2021 у справі № 761/9904/21 та в ухвалі від 29.06.2021 у справі №761/15401/21.
Водночас, при розгляді клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя відзначає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001733від 15.11.2019, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 28.04.2021, визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно, а саме на: телефон Айфон 6S, сірого кольору; реєстраційний номер НОМЕР_3 ; банківську картку «Монобанк» НОМЕР_4 ; банкноту номіналом 1 гривня з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору; автомобіль «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію та ключі від даного транспортного засобу, що вилучене 28.04.2021 під час обшуку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001733, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку автомобіля «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме:

- телефон Айфон 6S, сірого кольору;
- реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- банківську картку «Монобанк» НОМЕР_4 ;
- банкноту номіналом 1 гривня з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору;
- автомобіль «RENAULT MASTER, VIN НОМЕР_1 », білого кольору, 2007 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію;

- та ключі від даного транспортного засобу.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1