ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2433/21 Справа № 205/3890/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новопетрівка Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 23.12.2011 року вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 289 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 вересня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що заявлені прокурором ризики є реальними, обґрунтованими та такими, що не переставали існувати та які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, не зменшилися, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, суд врахував, що на розгляді в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.
При цьому, суд відповідно до ст. 178 КПК України також врахував тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 з конфіскацією майна або без такої, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину та дійшов висновку про неможливість запобігти ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вид запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який вид запобіжний захід. Вважає, що суд при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою не врахував його характеристики з місця роботи та місця проживання, що він до затримання був офіційно працевлаштований, на даний час є можливість працевлаштуватися, має неповнолітню доньку, одружений, а також те, що в умовах утримання під вартою у нього погіршився стан здоров`я. Судом залишено поза увагою, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які спростували обвинувачення і пояснили, що взагалі не було ніякого злочину. Вважає, що ризики, які суд вважав доведеними, відсутні і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, змінивши обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001058 за обвинуваченням ОСОБА_6 ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишаючись на свободі ОСОБА_6 може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та не допитаних свідків. Крім того, в клопотанні про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, прокурор також посилався і на ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки стосовно нього здійснюється судовий розгляд обвинувального акта за ч. 2 ст. 186 КК України в Кіровському районному суд м. Дніпропетровська.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вливати на інших учасників кримінального провадежння та вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на наступне.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні інше.
Суд апеляційної інстанції дійшов виснвоку, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, окрім того, за інформацією суду першої інстанції вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії допиту свідків, а тому судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування відомостей про його особу, характеристик та сімейного стану, а також про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини враховані судом, ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 289 КК України, із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого.

Доводи обвинуваченого про недоведеність обвинувачення, висунутого проти нього, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу, оскільки вирішення питання доведеності або не доведеності обвинувачення є завданням судового розгляду кримінального провадження по суті та у випадку встановлення необґрунтованості обвинувачення суд має постановити виправдувальний вирок.

При цьому позитивні характеристики та лист щодо можливого працевлаштування, на які посилався обвинувачений в судовому засіданні, були враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 і не достатніми підставами для зміни запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має дружину та малолітню доньку, які перебувають на його утриманні, до затримання був офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не зменшують встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 289 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4