ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1318/21 Справа № 191/493/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000484 від 21 березня 2017 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої та прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Окрім того судом вирішено питання про долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.

Так, 21 березня 2017 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_6 знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно з ОСОБА_10 вживала спиртні напої. В цей час між ними виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_10 став ображати та принижувати ОСОБА_6 , на що у останньої, яка бажаючи помститися ОСОБА_10 за образи, виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_6 взяла кухонний ніж з дерев`яним руків`ям світло-коричневого кольору, який знаходився в приміщенні кухні на столі, зайшла до приміщення спальної кімнати, в якій на дивані, в положенні лежачи на спині, знаходився ОСОБА_10 ..
Далі ОСОБА_6 , підійшовши до дивана та присівши поряд з ОСОБА_10 , взявши вищевказаний кухонний ніж в ліву руку, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , нанесла ножем один удар в область передньої поверхні грудної клітини декілька праворуч від середньої лінії тіла на рівні V-VI ребер, в 130 см. від підошовної поверхні правої стопи ОСОБА_10 , який проходив (відносно потерпілого ОСОБА_10 ) спереду назад, зліва на право, зверху вниз, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді проникаючого торако-абдомінального поранення передньої поверхні груди справа з пошкодженням серця, печінки, яке супроводжувалось крововиливом у праву плевральну порожнину, у черевну порожнину з подальшим розвитком недокрів`я внутрішніх органів, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги обвинувачена посилається на незаконність судового рішення, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі й неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, на переконання обвинуваченої, нею було вчинено злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, та її дії було невірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України. Звертає увагу й на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та прокурором її винуватість доведено не було, а рішення суду грунтується на припущеннях. До того, обвинувачена зазначає, що призначене покарання може шкідливо відобразитися на її самопочутті, а тому вирок підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв"язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що суд, призначаючи обвинуваченій покарання, не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнала, не розкаялася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, характеризується посередньо, вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через його м"якість, з ухваленням нового.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про необхідність перекваліфікації її дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, є неспроможними.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для його правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину.
Як слідує з вироку, в якості доказів вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, суд першої інстанції навів показання допитаної в судовому засіданні ОСОБА_6 , яка хоча вину не визнала, але не оспорювала, що під час сварки з потерпілим нанесла йому удар кухонним ножем в область грудної клітини, від чого потерпілий помер, а також дослідженні судом письмові докази: протокол огляду місця події, протокол огляду трупа, протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченої, висновки експертів та речові докази у провадженні.

Ці докази, в їх сукупності, підтверджують той факт, що обвинувачена ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_10 .

У цьому кримінальному провадженні не викликає сумніву й та обставина, що між потерпілим та обвинуваченою, які були співмешканцями, в ході вживання спиртних напоїв виникла сварка, що і стало причиною протиправних дій обвинуваченої проти ОСОБА_10 ..

Разом з тим, поклавши вищеприведені докази в основу вироку, суд належним чином та відповідно до вимог кримінального процесуального закону дав об`єктивну та критичну оцінку показам обвинуваченої в частині того, що її дії містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тобто як вбивство, вчинене через необережність.

Перевіряючи версію обвинуваченої про те, що вбивство потерпілого вона вчинила через необережність суд першої інстанції, неупереджено проаналізував всі досліджені під час судового розгляду докази, та обґрунтовано вказав на надуманість такої версії, оскільки вона спростовується сукупністю належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, суд, безпосередньо дослідивши всі докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України.

Тому, колегія суддів, вважає що твердження про необґрунтовану кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України суперечить закону України про кримінальну відповідальність та судовій практиці.

Так, нанесення обвинуваченою у приміщенні спальної кімнати потерпілому, який лежав на спині, на дивані, кухонним ножем, який вона до цього взяла на кухні, удару в область передньої поверхні грудної клітини обґрунтовано визнано судом першої інстанції як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Що стосується доводів прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченій покарання, колегія суддів вважає їх також необґрунтованими.

При призначенні обвинуваченій покарання суд дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора убачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення судом покарання.

Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, його наслідки, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем мешкання характеризуеться позитивно, але суспільно-кориснею працею не займалась, та легковажно поставилася до настання можливих наслідків вчиненного злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд врахував надання іншої допомоги потерпілому після вчинення злочину, та обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про неможливість застосування у провадженні положень ст. ст. 69, 75 КК України та необхідність призначення покарання обвинуваченій в межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі.

Будь-яких підстав для призначення більш суворого покарання, як на те посилається в своїй скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, підстави вважати таке покарання несправедливим внаслідок м`якості відсутні.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення поданих апеляційних скарг відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4