ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/138/21 Справа № 190/1057/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000372 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сиктивкар Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з часу затримання ОСОБА_8 .
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 16 травня 2019 року приблизно о 07 год. 15 хв. знаходився поряд з будинком АДРЕСА_2 , де під час сварки з ОСОБА_9 , що виникла на ґрунті неприязних стосунків, у обвинуваченого виник раптовий умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому.
Реалізовуючи свій умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків знаходячись за вказаною адресою 16 травня 2019 року близько 07 год. 15 хв., ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та, утримуючи невстановлений металевий загострений предмет у правій руці, наніс останньому один удар загостреним кінцем в область грудної клітки зліва та тим же предметом завдав в область лівої щоки. Вказаними діями обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої поверхні грудної клітки з ушкодженням переднього середостіння, гематоми переднього середостіння, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечні для життя, проникаючого колото-різаного ушкодження лівої щоки з ушкодженням лівої поверхні язика та язикової артерії, набряку м`яких тканин шиї справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідно висновку експерта №56-Е від 17.07.2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 року за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області є занадто суворим.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, прийнявши ті, що отримані в незаконний спосіб, як допустимі, а ті, що спростовують пред`явлене обвинувачення з ч.1 ст.121 КК України, використав на користь обвинувачення.
Вказує на те, що органи досудового розслідування та в подальшому й суд під час розгляду даної справи не врахували того факту, що він наніс лише 1 удар потерпілому ОСОБА_10 тому, що його життю потерпілий погрожував пістолетом, він взагалі не наносив удару в область щоки металевим предметом ОСОБА_10 .
Крім того, обвинувачений зауважує, що при винесенні обвинувального вироку суд не врахував того факту, що він разом з цивільною дружиною виховує доньку, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогодншінй день навчається в загальноосвітній середній школі в смт. Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області та як ніколи потребує батьківського піклування.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протокол огляду місця події від 16.05.2019 та додану до нього фототаблицю, заяву ОСОБА_13 від 16.05.2019 року, протокол огляду місця події від 16.05.2019, протокол проведення слідчого експерименту від 22.05.2019 року, висновок експерта №56-Е, висновок експерта №57 Е-Д, відеозапис слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , що міститься на флеш носії, доданому до протоколу проведення слідчого експерименту від 22 травня 2019 року. Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_9 в суді пояснив, що зранку 16 травня 2019 року, приблизно о 07 год. 15 хв., йшов на роботу по вулиці Молодіжна в селищі міського типу Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області та зустрів ОСОБА_8 , який котив велосипедом йому на зустрі. Приблизившись, останній поклав на землю свій велосипед та почав переходити дорогу, рухаючись в його напрямку. Побачивши, що обвинувачений йде до нього він зупинився. Підійшовши, ОСОБА_8 ззаду дістав загострений металевий предмет, плоскої форми, який тримав в правій руці. Після цього, обвинувачений відразу наніс йому один удар в ліву частину грудної клітини вказаним металевим предметом. Далі, слідом за першим ударом, обвинувачений наніс йому другий удар тим же металевим предметом в область лівої щоки. Від другого удару обвинуваченого, в нього утворився поріз на щоці. Одночасно у ротовій порожнині утворилась велика кількість крові. При цьому, потерпілий вказав, що за руку обвинуваченого не хапав та вихватити у нього металевий предмет не намагався. Водночас, після отримання тілесних ушкоджень, тримаючись руками за обличчя, відразу пішов додому. Що далі робив обвинувачений не бачив та йому не відомо. Також вказав, що по дорозі зустрів місцеву жінку на ім`я ОСОБА_14 . Прибувши додому його дружина та дочка викликала для нього швидку допомогу. Каретою швидкої допомоги його було доставлено в лікарню міста Кривого Рогу, де приблизно місяця він перебував на лікуванні. Одночасно зазначив, що в ході лікування ним та його близькими здійснювались значні матеріальні витрати для придбання ліків, при цьому обвинувачений своєї допомоги на надавав та не пропонував. Одночасно вказав, що в результаті нанесених тілесних ушкоджень в нього пошкоджений язик, що створює для нього незручності при розмові, при цьому він страждав від фізичного болю. Крім того, потерпілий наголошував на тому, що раніше конфліктів з обвинуваченим не мав. Разом з тим, вважає, що причиною нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим є відмова у прийняті останнього на роботу.
Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 . 16 травня 2019 року о 07 год. 15 хв. вийшла за межі свого домоволодіння нарвати трави для курчат, попереду неї йшов потерпілий. На вулиці Молодіжній, приблизно на відставні 30-40 метрів від неї, до потерпілого підійшов чоловік з велосипедом одягнений в сіру куртку, обличчя якого не розгледіла. У потерпілого та у чоловіка, який до нього підійшов виникла сутичка, що тривала близько 5-7 хвилин. В ході даної сутички потерпілий впав на землю. Після цього, потерпілий підвівся та пішов в її сторону. Обвинувачений у свою чергу сів на велосипед та поїхав в протилежну напрямку. Коли потерпілий проходив біля неї, останній тримався рукою за ліву щоку. Рука потерпілого була у крові. На її запитання, що трапилося, потерпілий повідомив, що йому наніс тілесні ушкодження чоловік на ім`я ОСОБА_15 , при цьому прізвище даного чоловіка не назвав.
Цілком узгоджуються з вищенаведеними показами і пояснення свідка ОСОБА_13 , яка, будучи допитаною в судовому засіданні пояснила, що з 2007 року перебуває у цивільному шлюбі з потерпілим ОСОБА_9 , з яким вони разом виховують малолітнього сина. Зранку 16 травня 2019 року вона поїхала в магазин. Якраз в цей же час потерпілий також збирався йти на роботу. Однак, приблизно о 07-08 годині того ж дня, їй зателефонував син та повідомив, що потерпілий знаходиться вдома, та у нього все лице в крові. Повернувшись додому вона побачила, що потерпілий сидить біля кухні та у нього з роту ллється кров. ОСОБА_9 сказав їй, що на вулиці Молодіжній його виждав ОСОБА_8 , який наніс йому тілесні ушкодження. Після цього вона подзвонила доньці та вони разом викликали швидку допомогу та поліцію. Також свідок зазначала, що до цього потерпілий розповідав їй, що не взяв обвинуваченого на роботу.
Що стосується показів свідка сторони захисту ОСОБА_16 , то суд першої інстанції стосовно цього у вироку зазначив, що під час допиту даний свідок будь-яких пояснень з приводу кримінального правопорушення не надав.
Отже, з матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні кримінального правопорушення, у показаннях потерпілого та свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на вищевикладений висновок суду. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий чи свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілого та свідків, висновки проведених у провадженні експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції ОСОБА_8 .
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- протоколом огляду місця події від 16.05.2019 року та доданою до нього фототаблицею, з якого убачається, що 16 травня 2019 року в період часу з 07 год. 50 хв. до 08 год. 30 хв. проведено огляд ділянки місцевості на відстані 7 метрів праворуч від вхідних дверей до будинку АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору на марлевому тампоні з фрагментами ґрунту (том 1 а.с.п. 110-124);
- заявою ОСОБА_13 від 16.05.2019 року, відповідно до якої остання не заперечувала у проведенні огляду працівниками поліції її домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.п. 125);
- протоколом огляду місця події від 16.05.2019 року та доданою до нього фототаблицею, вбачається, що 16 травня 2019 року, в період часу з 08 год. 45 хв. до 09 год. 30 хв., проведено огляд території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено сліди рідини бурого кольору (том 1 а.с.п. 126-129);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.05.2019 року, згідно з яким ОСОБА_8 в присутності понятих та спеціалістів, під час відеозйомки відеокамерою «Canon» LEGRIA HF R806 послідовно і добровільно розповів, а також показав на місці, обставини вчиненого ним злочину, що мало місце в середині травня 2019 року по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.п. 130-135);
- висновком експерта №56-Е від 06.06.2019 року, з якого убачається, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої поверхні грудної клітки з ушкодження переднього середостіння, гематоми переднього середостіння, проникаючого колото-різаного ушкодження лівої щоки з ушкодженням лівої поверхні язика та язикової артерії, набряку м`яких тканин шиї справа, які могли виникнути від дії плаского колючо-ріжучого предмету (предметів) клинком типу ножа. При цьому, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої поверхні грудної клітини з ушкодження переднього середостіння, гематоми переднього середостіння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечні для життя, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої щоки з ушкодженням лівої поверхні язика та язикової артерії, набряку м`яких тканин шиї справа мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я.
Враховуючи наявність тілесних ушкоджень на передній поверхні грудної клітки зліва та на лівій половині обличчя ОСОБА_9 , можливо дійти висновку, що нападник та потерпілий могли знаходитися у вертикальному чи близькому до нього положенні обличчям до обличчя з урахуванням утриманням нападником колюче-ріжучого предмету в правій руці.
Виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження можуть відповідати даті їх заподіяння, тобто 16 травня 2019 року, що підтверджується даними медичних документів на його ім`я.
Для спричинення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень необхідно нанести не менше двох ударів колюче-ріжучим предметом (предметами).
Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не могли виникнути як при падіння з висоти власного зросту, так і з висоти, близької до неї (том 1 а.с.п. 136-140);
- висновком експерта №57 Е-Д від 06.06.2019 року, відповідно до якого не можна виключати можливість спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 при тих обставинах, на які вказав підозрюваний під час проведення з ним слідчого експерименту (том 1 а.с.п. 141-142);
- відеозаписом слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , що міститься на флеш носії, доданому до протоколу проведення слідчого експерименту від 22 травня 2019 року, який повністю відповідає обставинам, викладеним в протоколі, які також підтвердив в судовому засіданні під час відтворення й обвинувачений.
Отже, вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що він не наносив потерпілому удару металевим предметом в область лівої щоки при тому, що останній під час судового розгляду підтвердив, що наніс потерпілому удар металевим предметом в область грудної клітини. Колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження протягом апеляційного перегляду, а натомість спростовуються доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження та цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав таку позицію обвинуваченого способом захисту і прагнення применшити наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення.
Аналізуючи позицію ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. Так, пояснення потерпілого ОСОБА_9 цілком узгоджуються з показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та знайшли своє підтвердження у висновку експерта №56-Е від 06.06.2019 року, з якого витікає, що тілесні ушкодження у потерпілого у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої щоки з ушкодженням лівої поверхні язика та язикової артерії, набряку м`яких тканин шиї справа мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не могли виникнути як при падіння з висоти власного зросту так і висоти близької до неї.
Тож, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у спричиненні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки в даному випадку й сам обвинувачений підтвердив факт нанесення потерпілому удару металевим предметом в область грудної клітини, від якого згідно з висновком експерта №56-Е від 06.06.2019 року ОСОБА_9 отримав тяжке тілесне ушкодження за критерієм як небезпечне для життя, а саме у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження лівої поверхні грудної клітки з ушкодження переднього середостіння, гематоми переднього середостіння, проникаючого колото-різаного ушкодження лівої щоки з ушкодженням лівої поверхні язика та язикової артерії, набряку м`яких тканин шиї справа, які могли виникнути від дії плаского колючо-ріжучого предмету (предметів) клинком типу ножа.
За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 невмотивовано засуджено за вказані кримінально-протиправні дії, немає підстав. Тому доводи обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а отже не вбачається й підстав для скасування цього вироку з призначенням нового судового розгляду, на чому наполягає в своїй апеляції обвинувачений.
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується як особа, стосовно якої скарг не надходило, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також судом було враховано і досудову доповідь стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні, складену П`ятихатським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, в якій зазначено про середній ризик вчинення повторного правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а також вказано, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на ОСОБА_8 крім інших і обов`язку, передбаченого п.4 ч.3 ст. 76 КК України із застосуванням пробаційної програми «Подолання агресивної поведінки».
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливо виключно в ізоляції від суспільства, а покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям за відсутності підстав для застосування ст..ст. 69,75 КК України, але в мінімальному розмірі, передбаченому ч.1 ст. 121 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір призначеного покарання. Наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_8 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, у зв`язку з чим посилання останнього в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваний вирок суду є занадто суворим, не можуть бути взяті до уваги з урахуванням вищенаведеного.
Виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження, можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4