ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/5989/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/33/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185,
ч.3,4,5 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

адвокатів: ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

перекладачів: ОСОБА_16

ОСОБА_17

ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальні провадження внесені до ЄРДР за №0000618 та №00002217 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року, відносно:

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Руставі, Грузії, громадянина Грузії, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3,4,5 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Местія Латалі, Грузії, громадянина Грузії, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3,4,5 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Тбілісі, Грузії, громадянина Грузії, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Конотоп, Сумської області, громадянки України, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заводського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року:

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України та призначено покарання:
за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 6 років позбавлення волі;
за ч.4 ст.185 КК України - у виді 8 років позбавлення волі;
за ч.5 ст.185 КК України - у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_19 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України та призначено покарання:
за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 6 років позбавлення волі;
за ч.4 ст.185 КК України - у виді 8 років позбавлення волі;
за ч.5 ст.185 КК України - у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч.ч.1,2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 7 років позбавлення волі;
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді восьми років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою - залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченим обраховано з моменту затримання з 24.08.2017 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченим у строк відбуття покарання знаходження під вартою з 24.08.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь потерпілих: ОСОБА_21 411 571 грн. матеріальної шкоди; ОСОБА_22 15 450 грн. матеріальної шкоди; ОСОБА_23 - 305 200 грн. матеріальної шкоди і 20 000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_24 849 460 грн. матеріальної шкоди і 8 000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_25 - 206 220 грн. матеріальної шкоди; ОСОБА_26 108 460 грн. матеріальної шкоди і 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2020 року у порядку ст. 100 КПК вирішено питання про речові докази у казаному кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин:
1.В період часу з 13:00 год. 11.02.2017 року до 09:30 год. 13.02.2017 року ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_7 , попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, зайшли до будинку АДРЕСА_3 , де із використанням відмичок, які вони заздалегідь підготували для відмикання дверей, проникли через вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно за переліком, вказаному у вироку, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_27 матеріальну шкоду у великих розмірах на загальну суму 230 809 грн.

2. 03.04.2017 року, в період часу з 16:00 год. по 16:35 год. ОСОБА_9 , ОСОБА_7 повторно, діючи спільно з ОСОБА_10 , на невстановленому автомобілі, приїхали до будинку АДРЕСА_5 . В подальшому ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_7 направились до квартири АДРЕСА_6 . ОСОБА_10 знаходилась на вулиці біля вказаного будинку з метою недопущення до місця вчинення кримінального правопорушення небажаних свідків та сповіщення про їх присутність ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які в цей час, таємно із використанням відмичок, проникли через вхідні двері до квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали майно за переліком, зазначеним у вироку, після чого ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення направились до автомобіля на якому приїхали до місця вчинення кримінального правопорушення, де зустрілись з ОСОБА_10 , на якому в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_28 матеріальну шкоду на загальну суму 202 145 грн.

3. В період часу з 07.04.2017 року по 20.04.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи повторно та за попередньою змовою із використанням відмичок, які вони заздалегідь підготували для відмикання дверей, проникли через вхідні двері до квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно викрали майно за переліком, зазначеним у вироку після чого, утримуючи викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_29 матеріальну шкоду на загальну суму 36 300 грн.

4. В період часу з 07:30 год. до 18:00 год. 01.05.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 діючи повторно за попередньою змовою із використанням відмичок, які вони заздалегідь підготували для відмикання дверей, проникли через вхідні двері до квартири АДРЕСА_8 , звідки таємно викрали звідки таємно викрали майно за переліком, зазначеним у вироку, після чого утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_22 матеріальну шкоду на загальну суму 15450 грн.

5. 02.05.2017 року в період часу з 11:20 до 14:00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи повторно за попередньою змовою шляхом пошкодження замку вхідних дверей, проникли до кв. АДРЕСА_9 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_23 , за переліком, зазначеним у вироку, після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_7 з вищевказаним майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду у розмірі 305 200 грн.

6. У період часу з 18:00 год. 16.06.2017 року по 14:00 год. 17.06.2017 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , діючи повторно та попередньо домовившись спільно із ОСОБА_8 про таємне викрадення чужого майна, пов`язаного з проникненням до житла, а саме квартири АДРЕСА_10 , приїхали до вищевказаного будинку. В подальшому ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_7 направились до вищевказаної квартири. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , знаходились на вулиці біля вказаного будинку з метою недопущення до місця вчинення кримінального правопорушення небажаних свідків та сповіщення про їх присутність ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які в цей час, із використанням відмичок, які вони заздалегідь підготували для відмикання дверей, проникли через вхідні двері до вищевказаної квартири, звідки таємно викрали майно та документи за переліком зазначеним у вироку.
Своїми діями ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 спричинили ОСОБА_30 матеріальну шкоду на загальну суму 120 070 грн.

7. 23.06.2017 року в період часу з 09:30 до 17:00 год., ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на крадіжку чужого майна, шляхом пошкодження замку вхідних дверей проникли до кв. АДРЕСА_11 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_26 за переліком зазначеним у вироку, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди у розмірі 108 460 грн.

8. У період 23.06.2017 року по 29.06.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , діючи повторно та попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, зайшли до будинку АДРЕСА_12 , де шляхом пошкодження замку проникли до квартири АДРЕСА_13 , звідки таємно викрали майно за переліком зазначеним у вироку, після чого ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_31 матеріальну шкоду на загальну суму 3 950 доларів США (станом на 29.06.2017 - 102 178, 06 грн.).

9. У період часу з 03:50 год. по 04:30 год. 30.06.2017 р., ОСОБА_9 та ОСОБА_7 діючи повторно та попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та відсутністю власників будинку АДРЕСА_14 , через вікно кімнати домоволодіння, проникли до вищевказаного будинку, звідки таємно викрали майно та грошові кошти за переліком зазначеним у вироку, після чого утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 411 571, 65 грн.

10. 12.07.2017 року у період часу з 02:00 по 05:40 год. ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою, маючи умисел на крадіжку чужого майна, з проникненням до житла, через вікно шляхом віджиму віконної рами проникли до буд. АДРЕСА_15 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_32 , за переліком зазначеним у вироку, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 52500 грн.

11. В період часу з 08.30 год. 13.07.2017р., до 07:30 год. 14.07.2017 року ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою та в групі осіб із ОСОБА_7 , шляхом пошкодження замку вхідних дверей, проникли до кв. АДРЕСА_16 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_24 , за переліком зазначеним у вироку, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_33 , який матеріальної цінності не має, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди в особливо великому розмірі на суму 849 460 грн.

12. В період часу з 01:00 по 05:30 годин 18.07.2017 року ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_19 , повторно, попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та відсутністю власників будинку АДРЕСА_17 , через вікно ванної кімнати домоволодіння, проникли до вищевказаного будинку, звідки таємно викрали майно за переліком зазначеним у вироку, після чого утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , спричинили потерпілій ОСОБА_34 матеріальну шкоду на загальну суму 865 000 грн.

13. В період часу з 22:30 год. 26.07.2017 до 05:00 год. 27.07.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи повторно та за попередньою змовою, умисно через відкрите вікно проникли до буд. АДРЕСА_18 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_35 , за переліком, вказаним у вироку чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на суму 314 908 грн.

14. 07.08.2017 року приблизно о 04:00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою, маючи умисел на крадіжку чужого майна, через вікно шляхом віджиму віконної рами проникли до буд. АДРЕСА_19 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_36 , та документи за переліком вказаним у вироку, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 60 500 грн.

15. 15.08.2017 року в період часу з 03:00 по 04:30 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою та маючи умисел на крадіжку чужого майна, через вікно шляхом віджиму віконної рами, проникли до буд. АДРЕСА_20 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_25 , за переліком зазначеним у вироку, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на суму 206 220 грн.

16. 18.08.2017 року біля 03.20 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , діючи повторно, попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, підійшли до будинку АДРЕСА_21 , вивели зі строю домофон та магнітний замок вхідних дверей вищевказаного будинку, проникли на територію домоволодіння та намагались потрапити безпосередньо до будинку з метою таємного викрадення чужого майна, але довести свій злочинний корисливий намір до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі.
Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покинули домоволодіння і в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

17. 23.08.2017 року біля 03.40 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 діючи повторно, попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та відсутністю власників будинку АДРЕСА_22 , через вікно кімнати першого поверху, проникли до вищевказаного будинку, звідки таємно викрали майно за переліком зазначеним у вироку, після чого утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_37 матеріальну шкоду на загальну суму 94 000 грн.

18. 24.08.2017 року у період часу з 09.00 год. по 15.00 год., ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 діючи повторно, попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, пов`язаного з проникненням до житла, а саме квартири АДРЕСА_23 , вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, знаходячись у вказаний час у вищезазначеному місці, ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на автомобілі Opel сірого кольору, державні номери НОМЕР_1 , попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до квартири АДРЕСА_23 , приїхали до вищевказаного будинку. В подальшому ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_8 направились до вищевказаної квартири. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , знаходились на вулиці біля вказаного будинку з метою недопущення до місця вчинення кримінального правопорушення небажаних свідків та сповіщення про їх присутність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які в цей час, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та відсутністю власників квартири АДРЕСА_23 , із використанням відмичок, які вони заздалегідь підготували для відмикання дверей, проникли через вхідні двері до вищевказаної квартири, звідки таємно викрали майно за переліком вказаним у вироку. У подальшому, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно з місця вчинення кримінального правопорушення направились до автомобіля на якому приїхали до місця вчинення кримінального правопорушення, де зустрілись з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , на якому в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_38 матеріальну шкоду на загальну суму 160 340 грн.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачувалися в тому, що в період часу з 00:00 годин до 03:00 години 30.06.2017, точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалось можливим, ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_19 , попередньо домовившись про таємне викрадення чужого майна, пов`язаного з проникненням до житла, знаходячись біля будинку АДРЕСА_24 , яке належить ОСОБА_39 , почали відвертати камери відеоспостереження, які здійснювали відеофіксацію домоволодіння та навколо нього. В подальшому ОСОБА_9 за допомогою ОСОБА_7 заліз на паркан, через який потрапив на територію домоволодіння з метою таємного викрадення чужого майна, але довести свій злочинний корисливий намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі.
Після цього ОСОБА_9 покинув домоволодіння і в подальшому разом із ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Вказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб.
Суд виключив з обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 епізод від 30.06.2017 року за фактом незакінченого замаху на крадіжку майна, що належить ОСОБА_40 , оскільки надана стороною обвинувачення сукупність доказів не є достатньою на підтвердження наявності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які аналогічні за змістом просили вирок скасувати. Постановити остаточне рішення про закриття кримінального провадження і звільнення їх з-під варти в залі суду.
Зазначили, що категорично не погоджуються із судовим рішенням у зв`язку з його необґрунтованістю і незаконністю та вказують, що вирок підлягає безумовному скасуванню з подальшим закриттям кримінального провадження на підставі ст. ст. 2,7,42, п.3 ч.1 ст. 284, 370, п.5 ч.1 ст. 407, 409-414, 417 КПК України.
Всупереч ст. 376 КПК України, обвинуваченим не було оголошено вирок, не роз`яснено його зміст та не вручено його копії, як на мові оригіналу, так і в перекладі на грузинську мову. Копії матеріалів кримінального провадження не вручені, та на момент подання апеляційної скарги не надано можливості подати більш повну апеляційну скаргу.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати з підстав його необґрунтованості і незаконності, постановити остаточне рішення у кримінальному провадженні у зв`язку з відсутністю достатніх доказів його винуватості і відсутністю можливості їх отримати. Звільнити з-під варти в залі суду. (т. 20 а. п. 181-192)
Наголошує, що його незаконно взято під варту і неодноразово продовжено строк тримання під вартою, оскільки у такий спосіб, на думку обвинуваченого, його незаконно утримують під вартою, чим порушують ст.5 Конвенції.
Стверджує, що непричетний до скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень, а судом ухвалено вирок на підставі сфальсифікованого кримінального провадження, а тому рішення суду підлягає скасуванню, внаслідок його невідповідності принципам верховенства права та законності.
Посилається на те, що правоохоронними органами завчасно, тобто до початку обшуку були підкинуті речі, які в подальшому були виявлені у квартирі та гаражі, що були орендовані обвинуваченим, вилучене майно незаконно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження розглянуто незаконним складом суду, оскільки деякі рішення приймалися головуючим одноособово, а складу суду неодноразово заявлялися відводи, які безпідставно і незаконно були відхилені.
В доповненнях до апеляційної скарги, датованих від 19.10.2020 року обвинувачений ОСОБА_9 вказує на відсутність технічних записів фіксації судових засідань 16.09.2018 року та 12.06.2019 року.
Вважає ці порушення вимог кримінального процесуального закону суттєвими та такими, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення та такими, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки технічні записи неможливо прослухати і перевірити.
Стверджує, що зміст вироку не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, висновки суду є суперечливими, зробленими без детального аналізу та оцінки доказів, що наряду з допущеними судом порушеннями вимог КПК є підставами для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими з підстав їх не відкриття у порядку ст. 290 КПК України,
Просить скасувати вирок суду у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. ( т. 21 а. п. 112-115).

Аналогічні за змістом доповнення до апеляційної скарги подав і обвинувачений ОСОБА_7 ( т. 20 а. п. 194-202, т 21 а. п. 117-120)

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_10 просить обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання негайно звільнити її з-під варти.
Вказує, що після 20.06.2020 року вона незаконно утримується під вартою.
Була затримана без ухвали слідчого судді, в той момент, коли збиралася відправитися по власних справах, в той час як ст. 208 КПК України надає право затримати особу лише тоді, коли її затримали на місці скоєння злочину або є очевидці, що вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин.
Відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_41 , останній вказував, що під час крадіжки у своєму буднику він застав двох чоловіків, проте нічого не повідомляв про наявність жінки.
В ході розгляду кримінального провадження, жоден потерпілий чи свідок не довів на судовому слідстві те, що саме нею було скоєно інкриміновані злочини.
Висновки експертів, наявні в матеріалах кримінального провадження, не містять даних про те, що нею залишені сліди взуття, відбитки пальців чи долонь, які належать їй.
Зазначає, що утримується під вартою, починаючи з 26.08.2017 року, що з урахуванням правового висновку Постанови ВС від 29.08.2018 року прирівнюється до 6 років позбавлення, у разі застосування правил, які передбачають зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звертає увагу, що вона заміжня, раніше не судима, злочинів не вчиняла і скоювати не збирається, до не неї не пред`явлено позов про відшкодування збитків.
Те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 та те, що вона знаходилася поруч з обвинуваченим, проживала в одній квартирі, не може бути доказом вчинення нею інкримінованих злочинів.
Вказує, що 24.08.2017 року після затримання їх працівниками поліції у автомобілі були відсутні будь-які речі, а сам огляд транспортного засобу проводився незаконно, без ухвали слідчого судді. Сам протокол затримання був складений у відділі поліції у проміжку часу з 23-05 год. по 23-35 год., що підтверджує факт порушення її законних прав, що мало було визнати судом, як істотне порушення прав людини і основоположних свобод, оскільки процесуальні дії були здійснені без попереднього дозволу суду.
В день затримання, а ні її, а ні ОСОБА_9 не залучали до проведення обшуку, а сама слідча дія всупереч ч.1, 10 ст. 236 КПК України проводилася без фіксування за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів, запис яких є невід`ємним додатком до протоколу.
Обшук у квартирі АДРЕСА_1 проводили двічі, а саме у день затримання 24.08.2017 року та 04.09.2017 року, при цьому були вилучені її особисті речі і грошові кошти у сумі 22 000 грн., які отримані нею в управлінні соціальних виплат у березні 2017 року у зв`язку з народженням дітей ІНФОРМАЦІЯ_5 , які померли у день пологів, у зв`язку з чим вона перебувала на лікуванні.
Вважає надуманим висновок про те, що саме 03.04.2017 року, 17.06.2017 року та 24.08.2017 року вона вступила у злочину змову з чоловіком і його друзями та з метою збагачення вчинила крадіжки, оскільки після складних пологів і моральної травми вона тривалий час лікувалася, при цьому перший огляд у лікаря відбувся 14.07.2017 року.
Вказані обставини, свідчать про те, що навіть фізично вона не могла бути присутньою під час вчинення інкримінованих їй злочинів.
Окрім того, звертає увагу, що наявна довідка від лікарів терапевта, невролога та гінеколога, відповідно до якої їй рекомендовано пройти лікування.
Вважає за доцільне змінити відносно неї запобіжний захід на більш м`який, з метою надання їй можливості пройти необхідне стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я. (т.21, а. п. 84-87).

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просить вирок скасувати, виправдати його з підстав не доведення його вини.
Зазначає, що відповідно до повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження від 26.10.2017 року слідчий ОСОБА_42 зазначив про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, попередньо встановивши строк для ознайомлення до 30.10.2017 року, згідно протоколу від 27.10.2017 року він нібито ознайомився з починаючи з 09.55 год. по 10.30 год. Вказані дії грубо порушують приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини, вимоги ст. 10 КПК, ч. 3 ст. 29 КПК.
Відсутність достатнього часу та перекладу матеріалів кримінального провадження на мову, що йому зрозуміла є порушенням його права на захист та порушенням принципів, закладених у ст. 290 КПК щодо повного і всебічного доступу до матеріалів провадження.
У протоколі не зазначено про пред`явлення речових доказів, відеозаписів для ознайомлення.
Протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування сам по собі не є підтвердженням факту відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження у розумінні положень ст. 290 КПК, а тому є всі підстави вважати доведеним невиконання стороною обвинувачення свого процесуального обов`язку.
Відомості не відкриті протилежній стороні не можуть бути допущеними судом як докази.
Також зазначає, що 24.08.2017 року він був затриманий, перебував у кайданках, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_43 .
Після затримання співробітники поліції одразу почали проводити обшуки, обшук в квартирі по АДРЕСА_25 розпочато о 16.45 год. Право на захист та на перекладача було реалізовано близько 23.00 год.
Обшук проводився за його участю і на той час його фактично було затримано, він перебував у кайданках, проте не було перекладача та захисника.
Час фактичного затримання вказаний у протоколі (21.53 год.) не відповідає дійсності.
Зазначає, що встановлені обставини, недотримання стороною обвинувачення вимог КПК щодо затримання обвинуваченого, проведення обшуку свідчать про позбавлення його можливості ефективно здійснювати свій захист на стадії досудового розслідування та вказують на суттєве порушення процедури доведення вини та порядку здійснення кримінального провадження, а тому просить суд не приймати до уваги досліджені докази та визнати їх недопустимим, та посилається на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 12.02.2020 року у справі № 489/6249/17.
Вказує, що обшук 24.08.2017 року квартири АДРЕСА_26 проведено з порушенням порядку та вимог КПК особою, яка не входила до групи слідчих у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000809 від 01.08.2017 року за ознаками злочину ч. 4 ст. 187 КК.
Окрім цього в ухвалі слідчого судді від 15.08.2017 року про надання дозволу на проведення обшуку не вказано які потрібно відшукати знаряддя вчинення розбійного нападу, не зазначено кому слідчий суддя надав дозвіл на обшук, невірно визначений власник квартири. Зважаючи на те, що під час цієї процесуальної дії були вилучені певні речі, які в подальшому було визнані речовими доказами, вказані докази та похідні від них є неналежними та недопустимими, що узгоджується з позицією ВС, викладеною у постанові від 31.10.2019 року у справі № 346/7477/13-к.
Зазначає, що обшук приміщення гаражу проведено із порушенням порядку та вимог КПК, ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 , тоді як було проведено обшук гаражу № НОМЕР_3 без дозволу користувача, суду, що є порушенням вимог ст. 233 КПК.
У протоколі огляду місця події від 24.08.2017 року (фактично проведено обшук автомобіля) складено без вказівки номеру кримінального провадження, не вказано підставу проведення. Обшук проводився за відсутності володільця ОСОБА_9 , проте за участі спеціаліста ОСОБА_44 та двох понятих ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , який входив до складу СОГ тільки у кримінальних провадження №30000809 та №0003367.
Суд не врахував висновки ВС викладені у постанові по справі №591/6423/15 від 13.05.2020 року та у справі №159/451/16-к від 12.02.2019 року та безпідставно визнав протокол огляду місця події від 24.08.2017 року допустимим доказом.
Вказує на недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки всупереч вимогам ст. 228, 231 КПК не було зазначено слідчим за якими саме рисами обличчя свідок може впізнати особу, яка буде пред`явлена їй для впізнання.
Звертає увагу на відсутність висновків експертизи щодо оцінки речей, які належали потерпілим, суд не звернув уваги на те, що слідство так і не встановило взагалі розміру матеріальних збитків, що є порушенням вимог п. 6 ч.2 ст. 242 КПК, що прямо впливає на кваліфікацію дій обвинувачених.
Суд не дослідив речові докази.
Встановлені судом обставини провадження не відповідають фактичним обставинам. Суд не прийняв до уваги, що на час вчинення злочину у ОСОБА_47 було алібі, його взагалі не було в місті, про що знали та повідомили свідки, показання яких суд безпідставно критично оцінив.
Він та його захисник неодноразово наголошували на необхідності витребування інформації щодо деталізації телефонних розмов та місце знаходження під час скоєння злочину номерів телефонів ОСОБА_8 , проте у задоволенні цього клопотання було безпідставно відмовлено.( т. 22 а. п. 2-21)

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок скасувати щодо ОСОБА_19 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд допустив істотні порушення вимог КПК, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Суд не дав оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості та у сукупності з іншими доказами.
При здійсненні кримінального провадження було порушено право ОСОБА_7 на захист. При виконанні вимог ст. 290 КПК, не переведено на грузинську мову письмові процесуальні документи, а характеризуючі матеріали не переведені з грузинської мови.
Досліджені докази не доводять винуватість ОСОБА_7 , судом не взяті до уваги пояснення обвинуваченого про те, що він приїхав в Миколаїв за декілька днів до затримання.
Протокол обшуку від 24.08.2017 року слід визнати недопустимим доказом так як квартира АДРЕСА_26 належить не ОСОБА_48 , як вказано в ухвалі слідчого судді, а іншій особі - ОСОБА_49 .
Обшук проведено із порушенням вимог КПК, неуповноваженою особою - слідчим, який не входив до групи слідчих у кримінальному провадженні №0000809.
Обшук квартири АДРЕСА_1 проводився двічі 24.08.2017 року та 04.09.2017 року. У протоколі зазначено, що проведено огляд місця події, а фактично проведено обшук. Проникнення до житлового приміщення 04.09.2017 року відбулося без ухвали суду, що є порушенням вимог ст. 233, 234 КПК України.
Звертає увагу, що єдиним доказом розміру заподіяної шкоди є покази потерпілих, які не надали відповідних підтверджень (чеків, квитанцій), що майно належить їм і взагалі було в наявності. Не проведено експертизу вартості майна. Слідчий долучив довідки видані ФОП, які не мають підпису особи, без зазначення дати видачі.
Суд безпідставно суд відмовив у задоволенні клопотань про призначення експертизи, тоді як проведення експертизи у даній справі є обов`язковим для визначення вартості викраденого майна.
Вирок проголошено без присутності обвинувачених, що є істотним порушенням вимог КПК.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 , яка є захисником ОСОБА_10 , просить скасувати вирок і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Вказує, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку доказам, деякі докази проігнорував, свої висновки побудував на припущеннях.
Судом не взято до уваги, що ОСОБА_10 була незаконно затримана, без ухвали слідчого судді. Під час затримання їй не було роз`яснено права підозрюваного та право не свідчити проти себе, протокол затримання є недопустимим доказом, а тому всі отримані в ході цієї процесуальної дії докази не можуть бути покладені в основу винуватості.
Обшук квартири АДРЕСА_1 проводився двічі - у день затримання 24.08.2017 року та 04.09.2017 року. За протоколом в цей день проводився огляд місця події, а фактично обшук на підставі заяви ОСОБА_50 де знову були вилучені речі, тобто вже після обшуку проведеного, 24.08.2017 року. Проникнення у цю квартиру відбулося без ухвали слідчого судді та без фіксації технічними засобами.
Заяви про вчинення злочинів були прийняті від інших осіб, а не від потерпілих і навіть не від власників квартир.
ОСОБА_51 , ОСОБА_52 заяви про залучення їх як потерпілих не подавали.
Протоколи огляду місця події за епізодами інкримінованих ОСОБА_10 злочинів 03.04.2017 року, 17.06.2017 року, 24.08.2017 року не відповідають вимогам КПК, огляд квартир проводився без дозволу власника житла і без ухвали слідчого судді, не зафіксовані технічними засобами, а тому не можуть бути використані як докази.
Не погоджується із висновками суду про те, що затримання обвинувачених було підтверджено показами свідків ОСОБА_53 та ОСОБА_54 і нібито тим самим підтверджено участь ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень. Обшук автомобіля проведено відразу після переслідування у день затримання, проте речей із квартири АДРЕСА_27 у їх автомобілі не виявлено.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_55 не впізнав ні дівчину, яку він бачив ні одного із обвинувачених, проте за протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року, свідок ОСОБА_55 впізнав ОСОБА_10 , проте ці свідчення не відповідають дійсності.
В судовому засіданні не були допитані свідок ОСОБА_56 , свідок ОСОБА_57 ,
Суд не дав оцінку наданим захисником медичним документам, що підтверджують тяжкий стан здоров`я та тяжкий психологічний стан обвинуваченої після втрати дітей.
Вчинення злочину за епізодом від 24.08.2017 року спростовується відеозаписом затримання, де ОСОБА_10 , яка виходить з під`їзду будинку затримується працівниками поліції.
Відсутні докази скоєння злочину за епізодами від 03.04.2017, 17.06.2017, 24.08.2017 саме ОСОБА_9 .
Не проводилася експертиза вартості викрадених речей, все записано зі слів потерпілих, вартість ними визначалася приблизно. Визначення вартості майна безпосередньо впливає на кваліфікацію дій.
Довідки видані ФОП на підтвердження вартості майна є недопустимими доказами, оскільки не містять дати, підпису.
Вирок було проголошено за відсутності обвинувачених.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_12 зазначає, що під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили, суд не навів підстав для прийняття такого рішення передбачених ст. ст.177, 178, 184, 194, 199 КПК, не в повній мірі з`ясував, чи можливо було застосувати до ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід.
ОСОБА_10 тримається під вартою з 26.08.2017року, раніше не судима, заміжня, раніше злочинів ніколи не вчиняла і вчиняти не збирається, по даній справі до неї не пред`явлено цивільний позов про відшкодування збитків, а також, за час слухання даного кримінального провадження в Заводському районному суді м. Миколаєва, жодний потерпілий чи свідок не довів на судовому слідстві, що саме нею був здійснений злочин у якому її обвинувачують.
Просить обрати до ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, негайно звільнити ОСОБА_10 з-під варти.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_20 просить вирок відносно ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Звільнити ОСОБА_9 з під варти із зали суду.
Вказує, що вирок по обвинуваченню її підзахисного базується на припущеннях та недопустимих доказах. Справу розглянуто неуповноваженим, упередженим судом, що підлягав відводу.
Докази отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку, проведено процесуальні дії неналежним суб`єктом внаслідок порушення закону про підслідність в іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 187 КК, у результаті проведення слідчих дій без доручення слідчого, отримання доказів із невстановленого в законі процесуального джерела.
Вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК, висновок про доведеність винуватості не вмотивований та необґрунтований. У резолютивній частині вироку суд не вирішив питання про речові докази і документи, про процесуальні витрати, не вказав, що за одним епізодом суд визнав обвинувачення недоведеним, щодо заходів кримінального провадження, а саме скасування арешту на майно обвинувачених, потерпілих, повернення їх власнику, не вказано строк та порядок набрання вироком законної сили.
Суд проігнорував, залишив без розгляду клопотання сторони захисту про допит всіх свідків згідно реєстру, про проведення судово-товарознавчої експертизи, про здійснення письмового перекладу процесуальних документів на грузинську мову, про зміну порядку дослідження доказів, про безпосереднє дослідження речових доказів в суді, про визнання доказів недопустимими, про безпосереднє дослідження та перегляд відеоматеріалів з камер відеоспостережень, про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю встановленого розміру збитків. Суд не прийняв до уваги, що на досудовому розслідуванні не було встановлено розмір матеріальних збитків для правильної правової кваліфікації, слідчий був зобов`язаний призначити експертизу для встановлення вартості викраденого майна.
Слідчим не було встановлено взагалі, що саме з переліку майна було знайдено та є в наявності.
В суді потерпілі вказували, що виключно на моніторі комп`ютера вони розглядали та впізнавали речі, деякі свідчили, що після крадіжки вони частково знаходили свої речі вдома, деяким потерпілим речі були повернуті, але також немає переліку.
Головуючий суддя «вчиняв тиск» при допиті свідків сторони захисту, на потерпілих та захисників, погрожуючи реагуванням та написанням скарг до КДКА.
Суд лише переписав з обвинувальних актів описову частину обвинувачення у вирок, перерахував докази на які посилається сторона обвинувачення, однак не надав жодному доказу окремо належної оцінки щодо належності та допустимості, не навів мотивів чому він відхилив доводи сторони захисту про недопустимість кожного доказу.
Не надав оцінку доводам сторони захисту про те, що вручення обвинувального акту відбувалося за відсутності перекладача.
Повідомлення про підозру від 26.10.2017 року було вручено з грубим порушенням права захист, були порушені вимоги ч. 2 ст. 29 КПК, права особи передбачені ч. 2 п. 18 ст. 42 КПК, оскільки особа, яка не володіє мовою на якій ведеться кримінальне провадження, має право отримувати процесуальні документи рідною або іншою мовою, якою він володіє та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Доводи обвинуваченого щодо його непричетності до інкримінованих злочинів суд відкинув без належних обґрунтувань.
У вироку суд виклав зовсім інші показання, ніж ті які давав свідок ОСОБА_58 .
Потерпіла ОСОБА_59 в судовому засіданні показала, що вона від слідчого отримала пам`ятку з правами потерпілої на якій вона записала перелік свого майна та приблизно розраховану вартість на кожну річ. Сума збитків яка їй була спричинена вона зазначила 82 000 грн. В обвинувальному акті сума зазначена в рази більша. Потерпіла не змогла пояснити чому так змінилась сума, яку саме вона визначала у 82 000 грн.
Свідок ОСОБА_60 у судовому засіданні показав, що знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_28 вдвох з напарником, на відпрацюванні, побачив двох чоловіків кавказької національності, які пересувались та озирались, в зв`язку з чим він звернув на них увагу. Ні про яку дівчину віком до 30 років свідок ОСОБА_60 в суді не розповідав. На конкретне запитання сторони захисту « чи бачив він з якого під`їзду вийшли чоловіки?» - свідок показав, що «не бачив і, що вони просто йшли по тротуару та озирались». При цьому свідок ОСОБА_60 нічого взагалі не вказував, що вказані чоловіки несли щось у руках.
Суд взагалі не зазначив про покази свідка сторони захисту, водія таксі, який надавав покази на підставі яких ОСОБА_8 повинен бути виправданий по епізоду від 16.07.2017 року.
Докази у провадженні зібрані неуповноваженими особами. Суд повністю проігнорував та не надав належної оцінки тому, що ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва за клопотанням старшого слідчого СВ Вітовського ВП Корабельного ВП ОСОБА_61 отримані в іншому кримінальному провадженні за №0000809 від 01.08.2017 року за ч. 4 ст. 187 КК про проведення обшуку. Обшук у квартирі АДРЕСА_1 проводився 24.08.2017року, слідчим ОСОБА_62 , без відповідного доручення на проведення саме нею слідчих дій, тому як слідчий суддя надав дозвіл на клопотання слідчого ОСОБА_63 .
Судом не надано жодної оцінки запереченням на ухвалу слідчого судді від 15.08.2017 року про проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000809 за ознаками злочину ч. 4 ст. 187 КК, які полягали утому, що в ухвалі не зазначено які потрібно відшукати знаряддя вчинення розбійного нападу(вогнепальну або холодну зброю) і грошові кошти (в якій іноземній валюті, суму), не зазначено кому слідчий суддя надав дозвіл на обшук, якому органу досудового розслідування, також зазначено, що квартира за адресою : АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_48 , тоді як власником квартири є ОСОБА_64 .
Безпідставно відхилено доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 04.09.2017 року, зважаючи на те, що ця слідча дія проведена з порушенням вимог КПК та неповноважним слідчим.
Не надано оцінку доводам захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_9 та порушення його права на захист під час затримання через незабезпечення права на перекладача та залучення захисника а також доводам про те, що матеріалам та процесуальним документам з іншого кримінального провадження,
Суд не дотримався судової практики щодо оцінки доказів, зокрема викладеної у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 688/788/15, від 12.06.2018 року у справі № 712/13361/15, від 13.05.2020 року у справі № 591/6423/15-к щодо доведення вини поза розумним сумнівом, щодо правильності відображення фактичних обставин кримінального правопорушення.
Не було досліджено цивільні позови та докази до них, встановлені суми збитків не відповідають дійсності, стороною обвинувачення не надано доказів часткового відшкодування шляхом повернення викраденого майна власнику, не уточнювався перелік майна після повернення та суми.
В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_20 вказує, що ОСОБА_9 24.08.2017 року було незаконно затримано в порядку ст. 208 КПК, попередня ухвала про продовження строків тримання під вартою закінчила свою дію 20.06.2020 року.
В суді першої інстанції було порушено порядок розгляду доцільності продовження дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, не прийнято обґрунтоване рішення щодо дії запобіжного заходу після закінчення строку дії попередньої ухвали.
Судом не було вручено копію вироку суду на державній мові та не надано переклад на рідній мові, що є порушення права на захист.
В мотивувальній частині вироку суд не надав належної оцінки деяким процесуальним документам, які не були виділені з іншого кримінального провадження, не було надано дозволу на тимчасовий доступ до речових доказів, а тільки частково.
Суд не дослідив та не дав належної оцінки документам на підставі яких слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_65 надавав дозвіл на проведення обшуку в іншому кримінальному провадженні №0000809 де орган досудового розслідування Вітовський ВП Корабельного ВП ГУНП. Накази про створення групи СОГ у кримінальному провадження №0000618 та № 0000809 стороні захисту не відкривалися.
На 70 аркуші вироку суд зазначив, що вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_66 епізод від 30.06.2017 року по факту замаху на крадіжку майна, що належить ОСОБА_67 , оскільки надана стороною обвинувачення сукупність доказів є недостатньою на підтвердження наявності в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч3 ст.185 КК України, проте в резолютивній частині вироку відсутня інформація про визнання обвинувачених невинуватими за цим епізодом та їх виправдання.
Колегія суддів, якій неодноразово заявлявся відвід була необ`єктивною і не могла надати належну оцінку доказам. Суд безпідставно не задовольняв заяви про відвід складу суду.
Стверджує, що відсутні записи фіксування судових засідань від 16.09.2018 року та від 12.06.2019 року, що є істотним порушенням вимог КПК.
Суд не надав належної оцінки щодо відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченим, які не володіють державною мовою.
Суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів, незважаючи на те, що сторона захисту письмово подавала клопотання про дослідження всіх доказів, відеофайлів, що були в якості додатків до протоколів, дослідження речових доказів.
Також наводить доводи про те, що 15.11.2017 року під час судового засідання ОСОБА_9 фактично висловився, що не довіряє суду, чим по суті висловив відвід.
Стороною захисту подавалося клопотання про безпосереднє дослідження речових доказів, всіх виявлених та вилучених предметів, перегляд відеофайлів додатків до протоколу огляду предметів, відеозаписи з камер відеоспостереження, що були надані потерпілими, проте суд необґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Посилається захисник на те, що у матеріалах провадження відсутні журнали деяких судових засідань, судовий розгляд був невиправдано тривалим.
На оголошення вироку обвинувачені не були доставлені в суд навмисно.
Після виходу до нарадчої кімнати з 27.04.2020 року о 18.27 год. суддя ОСОБА_68 порушив таємницю нарадчої кімнати та 05.05.2020 року ухвалив судове рішення, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Судової влади. ( т. 22 а. п. 29-66)

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Обвинувачені та їх захисники підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг з доповненнями та просили вирок скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони захист у.
Потерпілі в судові засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Їх неприбуття відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
За правилами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про те, що проголошення вироку за відсутності обвинувачених є підставою для його скасування.
Як видно, відсутність обвинувачених на проголошенні вироку суду 12.05.2020 року не вплинуло на право останніх звернутися з апеляційною скаргою, оскільки визначений ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження вироку для обвинуваченого, який утримується під вартою обчислюється з дня отримання копії вироку.
Така позиція апеляційного суду узгоджується із правовим висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 29.09.2020 року у справі № 125/163/17.
Твердження обвинувачених та захисників про те, що відсутність технічних записів судових завдань 12.06.2019 року та 16.09.2018 року, та журналів інших судових засідань є істотним порушенням вимог КПК колегія суддів відхиляє, оскільки як видно із матеріалів, судові засідання 12.06.2019 року та 16.09.2018 року не проводилися, а інші засідання були зафіксовані відповідно до вимог ст. 107 КПК.
Не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що самостійною підставою для скасування вироку є постановлення 05.05.2020 року суддею ОСОБА_68 без проведення судового засідання ухвали про призначення підготовчого судового засідання у іншій кримінальній справі, оскільки вказане порушення обґрунтовано не ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення, що узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові від 24 лютого 2020 р. об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 128/2455/15-к.
Не можна визнати обґрунтованими і посилання апелянтів про те, що склад суду підлягав відводу через сумніви у неупередженості, оскільки фактична незгода учасників судового провадження із прийнятими судом процесуальними рішення не є підставами для відводу складу суду.
Покликання апелянтів на те, що з 20.06.2020 року обвинувачені знаходяться під вартою без судового рішення, і що вказівка суду на те, що строк тримання під вартою обвинувачених продовжено до набрання вироком законної сили, не відповідає вимогам закону, колегія суддів визнає безпідставними.
Виходячи з наведеної правової конструкції статті 374 КПК України у вироку суду щодо обвинувачених вказаний конкретний, обумовлений часовими рамками строк тримання їх під вартою, а саме: до набрання вироком законної сили, що узгоджується з принципом правової визначеності, який є загальною ідеєю Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та верховенством права і з огляду на ст. 115 ч. 1 КПК України, якою передбачено обчислення строків, встановлених цим Кодексом не тільки годинами, днями і місяцями, але й вказівкою на подію (в даному випадку дату набрання вироком законної сили) не суперечить принципу законності.
Разом із тим доводи апеляційних скарг про те, що зміст вироку не відповідає вимогам ст. 374 КПК України з точки зору вмотивованості та обґрунтованості заслуговують на увагу.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності, допустимості того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються і оцінку як кожного доказу так і сукупності доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК.
На порушення вказаних вимог, суд у вироку формально перелічив докази, виклав їх зміст, проте ґрунтовну оцінку кожному із доказів з точки зору належності, допустимості, достатності не надав, як на тому вірно наголошують апелянти.
Не навів суд переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші докази, не навів також переконливих мотивів чому відхилив доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів, покладених в основу вироку.
Вбачається, що захисники послідовно вказували на порушення слідчими вимог КПК при збиранні доказів, зокрема те, що певні слідчі дії проведені не уповноваженими особами, тобто слідчими, яким не доручалося проведення досудового розслідування.
Суд у вироку не вказав чому він не приймає до уваги такі твердження захисників, щодо кожного із перелічених ними доказів та не перевірив чи підтверджені повноваження слідчих, які збирали докази при проведенні досудового розслідування, а лише послався на те, що протокол обшуку від 24.08.2017 року та протокол огляду місця події від 04.09.2020 року складено слідчими, яким було доручено проведення досудового розслідування. Щодо інших доказів такого аналізу не зробив.
Не перевірено судом і підтвердження відповідним процесуальним рішенням повноваження прокурорів.
Відповідно до висновку об`єднаної палати ККС викладеного у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15 за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних підстав.
Слушними є доводи апелянтів про те, що належної оцінки з точки зору допустимості потребував протокол огляду місця події від 04.09.2017 року, з якого видно, що слідчий ОСОБА_69 провів огляд місця події за місцем проживання обвинувачених, в ході якого вилучив речі, які в подальшому визнані речовими доказами та покладені в основу обвинувального вироку.
У протоколі огляду місця події від 04.09.2017 року не вказано номеру кримінального провадження, в межах якого проводиться такий огляд. Підставою для проведення такого огляду слідчий зазначив заяву ОСОБА_70 .
Суд не зазначив, чи був досліджений зміст цієї заяви та яких обставин вона стосується.
Ухвалу слідчого судді на проведенні огляду у приміщенні де проживали обвинувачені, як видно, матеріали провадження не містять.
Наявність письмової згоди власника квартири, як підстава для проникнення у житло, що використовувалося обвинуваченими підлягає оцінці у сукупності з відомостями про те, що чи є фактичне місце проживання обвинувачених місцем події, зважаючи на те, що крадіжки скоєні за місцем проживання потерпілих, чи достатньо дозволу власника квартири за відсутності згоди на проведення огляду осіб, які на правових підставах користувалися цим житлом і чи проводився огляд житла чи фактичний обшук, що узгоджується із позицією Верховного Суду викладеного у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 346/7477/13-к.
Ці обставини підлягали ретельній перевірці з наведенням мотивів відхилення доводів сторони захисту щодо недопустимості протоколу ОМП від 04.09.2017 року як доказу, але суд обмежився лише посиланням на те, що огляд здійснено слідчим, якому доручено проведення досудового розслідування
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що 24.08.2017 року за цією адресою на підставі ухвали слідчого судді був проведений обшук, під час якого вилучені речі та документи.
Заслуговують на увагу і твердження апелянтів про те, що суд не дав належної оцінки доказам сторони обвинувачення про вартість викраденого майна, що відповідно до ст. 91 КПК є обставиною, що підлягає доказуванню та має істотне значення при кваліфікації дій обвинувачених.
Як видно із вироку, мотивуючи відхилення доводів сторони захисту про неналежне встановлення вартості викраденого майна, суд послався на те, що призначення експертизи для визначення вартості майна не є обов`язковим, а встановлення вартості на підставі наявних у провадженні довідок відповідає вимогам ст. 84, 85 КПК.
Разом із тим у вироку не наведено висновків щодо оцінки цих доказів з точки зору допустимості та достатності їх для встановлення розміру заподіяної шкоди.
Як видно, довідки ФОП не містять дати видачі, підписів осіб, що їх видали.
З матеріалів провадження не видно ким і чи з дотриманням вимог ст. 93 КПК зібрані ці довідки, чи є особи, які видали довідки суб`єктами підприємницької діяльності, чи здійснюють вони оптову чи роздрібну торгівлю товарами, відносно яких видані ці довідки, чи враховано при цьому стан речей - нові чи перебували у вжитку, або чи є вони суб`єктами оціночної діяльності.
Жодної оцінки суду у вироку не отримали посилання сторони захисту про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення, зокрема протоколи обшуку від 24.08.2017 року, зібрані у іншому кримінальному провадженні і слідчим не було дотримано порядок їх отримання у кримінальних провадженнях, які є предметом судового розгляду.
Посилалася як видно сторона захисту і на те, що слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Інгульського ВП про надання доступу до частини речей і документів, таке посилання судом не проаналізовано.
Не дав повної і належної оцінки суд і показанням свідка ОСОБА_71 та показанням потерпілих щодо переліку викраденого у них майна, його вартості, зокрема потерпілої ОСОБА_28 , яка вказала на те, що у неї було викрадено 300 дол. США, а не 500 дол. США як вказано в обвинувальному акті.
Слушними слід визнати посилання апелянтів на те, що суд у порушення принципів змагальності та безпосередності дослідження доказів, не здійснив безпосереднє дослідження відеозаписів з камер спостереження, наданих потерпілими, обмежившись у вироку посиланням на складені під час досудового розслідування протоколи їх огляду.
Заслуговують на увагу і твердження апеляційних скарг про те, що суд у вироку не вирішив питання про речові докази та судові витрати.
Окрім того, перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційних скарг щодо обґрунтованості та вмотивованості вироку колегія суддів також встановила, що у наявний у матеріалах провадження оригінал вироку не відповідає змісту вироку, який було проголошено судом після виходу з нарадчої кімнати.
Із технічного запису судового засідання від 12.05.2020 року видно, що зміст оголошеного тексту вироку, тобто його вступна, мотивувальна і резолютивна частина суттєво відрізняється від тексту вироку, наявного у матеріалах провадження.
Зокрема встановлено суттєві відмінності між проголошеним і наявним вироком в частині обвинувачення, визнаного судом доведеним, переліку викраденого майна, його вартості та суми викрадених грошових коштів, дати вчинення злочинів, обсягу та змісту доказів, речових доказів, покладених в основу висновку про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , у вступній його частині.
Також проголошений вирок істотно відрізняється від тексту вироку наявного у справі в частині кваліфікації дій обвинувачених.
Така невідповідність у вироку стосується питання доведеності винуватості особи і може викликати в учасників судового провадження та у стороннього спостерігача обґрунтований сумнів щодо законності й обґрунтованості постановленого вироку, а також стосовно додержання судом імперативних вимог процесуального законодавства, якими визначається порядок постановлення і проголошення судового рішення.
Непроголошення судом, зокрема всього обсягу доказів, врахованих судом, як такі, що підтверджують висунуте обвинувачення, мотивування висновків щодо оцінки доказів, сформульованого обвинувачення, вирішення цивільних позовів ставлять під сумнів законність і обґрунтованість ухваленого рішення та справедливість процесу в цілому і свідчить про істотні порушення судом вимог КПК, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Системний аналіз процесуальних норм указує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.
При цьому текст вироку, проголошений головуючим, має відповідати тексту, підписаного суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученого до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Наявність двох протилежних варіантів вироку, які суттєво відрізняються між собою за змістом, свідчить про істотні порушення судом вимог КПК, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Вказані порушення вимог КПК перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК є підставами для скасування вироку, що узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №500/6587/16-к, від 03.03.2021 року у справі № 660/1122/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 575/835/16-к із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки як вже було зазначено, через невідповідність проголошеного вироку змісту вироку, наявному у провадженні, апеляційний суд не має процесуальної можливості перевірити повно та всебічно правильність висновків суду першої інстанції з тих доводів та вимог, які вказані в апеляційних скаргах та ухвалити власне рішення за результатами апеляційного розгляду.
За приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому у порядку ст. 404 ч.2 КПК України підлягає скасуванню також і ухвала суду від 25.05.2020 року як така, що постановлена з істотним порушенням вимог КПК. Вказана ухвала не є ухвалою про виправлення описки, а по своїй суті є додатковим рішенням, що не передбачено вимогами КПК. Питання про долю речових доказів вирішується вироком суду чи судом у порядку виконання вироку, що набрав законної сили відповідно до ч 5 ст. 534КПК.
У зв`язку із встановленням апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, 416 ч. 2 КПК, колегія суддів при скасуванні вироку і призначенні нового розгляду зазначає про передчасність та неповноту висновків суду щодо оцінки доказів з наведених вище підстав, однак не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Крім того у порядку ст. 2 ст. 404 КПК колегія суддів відзначає, що всупереч приписів ч.1, 3 ст. 337 КПК України, суд при формулюванні обвинувачення визнаного доведеним та при кваліфікації дій обвинуваченого вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, чим погіршив становище обвинувачених.
При цьому суд у вироку не навів жодного мотиву, з якого він виходив, надавши іншу правову кваліфікацію діям обвинувачених, ніж ту, яка зазначена в обвинувальному акті.
Так за епізодами вчинення крадіжки майна:
ОСОБА_28 03.04.2017 року дії обвинуваченої ОСОБА_10 кваліфіковані судом за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене у великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групи осіб, тоді як за обвинувальним актом вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групи осіб;
ОСОБА_23 02.05.2017 року дії обвинувачених кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене у великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, тоді як в обвинувальному акті вказані дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як крадіжка, поєднана із проникненням у житло вчинена у великих розмірах.
ОСОБА_74 у період часу з 16.06.2017 року по 17.06.2017 року суд
кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за цим епізодом суд кваліфікував за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групи осіб, що завдала значної шкоди потерпілому. За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло та за попередньою змовою групи осіб;
ОСОБА_26 23.06.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднана із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, що завдала значної шкоди потерпілому, тоді як за обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому;
ОСОБА_75 в період 23.06.2017 року по 29.06.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, що завдала значної шкоди потерпілому. За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб;
ОСОБА_32 12.07.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому;
ОСОБА_33 в період часу з 13.07.2017р. до 14.07.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.5 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене у особливо великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб.За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.5 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, вчинене у особливо великих розмірах;
ОСОБА_76 в період часу з 22:30 год. 26.07.2017 до 05:00 год. 27.07.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене у великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. За обвинувальним актом дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, вчинена у великих розмірах. За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, вчинена у особливо великих розмірах;
ОСОБА_77 07.08.2017 року кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому.
ОСОБА_25 15.08.2017 року кваліфіковано дії обвинувачених за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене у великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. За обвинувальним актом дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, вчинена у великих розмірах, а дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч4 ст. 185 КК як крадіжка, поєднана із проникненням у житло, вчинена у особливо великих розмірах;
ОСОБА_78 23.08.2017 року суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднана із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, що завдала значної шкоди потерпілому. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. За обвинувальним актом правова кваліфікація дій ОСОБА_9 не вказана, а при формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються за цим епізодом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб;
ОСОБА_79 - 24.08.2017 року суд кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб, що завдала значної шкоди потерпілому. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб. Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групи осіб.
Крім того при формулюванні обвинувачення суд не вказав мотив вчинення кримінальних правопорушень, проте необхідність наявності саме корисливого мотиву визначається змістом самого поняття викрадення як діяння, що криміналізоване у ст. 185 КК України.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, провести розгляд відповідно до вимог КПК і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Суду належить дати аналіз усіх зібраних доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, висновках експерта та інших джерелах доказів, які доводять чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності , допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
Одночасно мають бути перевірені ретельно інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, оскільки у зв`язку з наявністю істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухваленого вироку, колегія суддів відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, переваги одних доказів над іншими, правильності застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Отже, апеляційні скарги належить задовольнити частково.
Зважаючи на приписи ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення про запобіжні заходи.
Вироком, що оскаржується запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 продовжений до набрання вироком законної сили.
Скасування вироку із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в силу ст. 331 КПК України викликає необхідність вирішити питання про доцільність тримання обвинувачених під вартою незалежно від наявності клопотань.
Вирішуючи це питання колегія суддів враховує, що ОСОБА_10 утримується, під вартою 3 роки 8 місяців, що значно зменшує ризик переховуватися від суду та впливу на потерпілих, свідків, характеризується задовільно, колегія суддів вважає за можливе змінити запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 22.06.2021 року з покладенням на неї обов`язків, які зможуть забезпечити дотримання обвинуваченою належної процесуальної поведінки під час нового розгляду провадження та запобігти ризику переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих.
Підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Відомості, що характеризують особи обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими, кількість епізодів інкримінованих злочинів, відсутність постійного місця проживання на території України, відомості, що характеризують обвинувачених, розмір майнової шкоди у заподіянні якої обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_7 доводять продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризиків, що стали підставою для застосування запобіжного заходу, і що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.
За таких обставин, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 слід продовжити на 60 днів.
Строк на який апеляційним судом на ОСОБА_8 було покладено обов`язки визначені ст. 194 КК на час закінчення апеляційного розгляду сплив, прокурором не було заявлено клопотання про його продовження, а тому за таких обставин колегія суддів не вирішує за власною ініціативою питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2020 року, якою вирішено питання про речові докази у цьому кримінальному провадженні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_19 залишити без змін та продовжити строк його дії до 20 червня 2021 року включно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у виді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_10 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися без дозволу суду з населеного пункту, в якому вона проживає - м. Миколаїв, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні, повідомляти суд про зміну місця проживання, здати до відповідного органу державної влади на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право виїзду з України.

Строк дії покладених на ОСОБА_10 обов`язків визначити до 20 червня 2021 року включно.

ОСОБА_10 звільнити з-під варти.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що у разі невиконання покладених цією ухвалою обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ОСОБА_10 особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3