ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/252/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст. 390-1 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року,-
Даним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 2 групи, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілої 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду, 21 липня 2020 року близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_7 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, яким останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 21 липня 2020 року, близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_4 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_9 ..
Окрім цього, 24 липня 2020 року, близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису №607/10349/20 від 24 червня 2020 року виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_7 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, яким останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 24 липня 2020 року близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_4 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_9 .
Окрім цього, 11 серпня 2020 року, близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_7 , заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 11 серпня 2020 року близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_4 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_9 .
Окрім цього, 13 серпня 2020 року близько 23:00 год. у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел спрямований на умисне невиконання обмежувального припису №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_7 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду №607/10349/20 від 24 червня 2020 року, яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 13 серпня 2020 року близько 23 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_4 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_9 .
Окрім цього, ОСОБА_7 , будучи присутнім під час оголошення рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 28 вересня 2020 року по справі №607/16081/20, згідно якого ОСОБА_7 , заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 та користуватися меблями та іншими речами в місці його спільного вживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці. Ознайомившись під підпис з рішенням суду, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по виконанню рішень суду, всупереч вимогам ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 08 жовтня 2020 року близько 21 год. 00 хв., у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису №607/16081/20 від 28 вересня 2020 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, згідно якого, ОСОБА_7 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці.
Перебуваючи у вказаній квартирі всупереч рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2020 року, ОСОБА_7 розпочав словесний конфлікт та користувався меблями та іншими речами в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 , чим порушив заходи тимчасового обмеження оголошенні рішенням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, перебуваючи в місці спільного проживання з ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій умисел ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/16081/20 від 28 вересня 2020 року яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 08 жовтня 2020 року близько 21 год. 00 хв., зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_4 , розпочав словесний конфлікт та користувався меблями та іншими речами в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та визначення розміру моральної шкоди за цивільним позовом скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390-1 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.
Вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим.
Вказує, що обвинувачений упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя у власному житлі нестерпним.
Зазначає, що вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані. Їй страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я, оскільки неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом.
Вказує, що обвинувачений неодноразово застосовував до неї силу, погрожував ножем та при щоденному спілкуванні із нею веде себе агресивно по відношенню до неї.
Наголошує на тому, що, не зважаючи на рішення суду про заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) із нею, строком на 2 (два) місяці обвинувачений далі проживав за вказаною адресою, не виконував рішення суду та вчиняв стосовно неї домашнє насильство.
Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір призначеного покарання обвинуваченому явно м`який і не буде сприяти виправленню засудженого, а призначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ст.390-1 КК України до 1 місяця арешту, в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 просить відмовити.
Вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 3-х місяців арешту не повною мірою врахував, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 2-ї групи, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме визнав вину, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Зазначає, що судом не враховано, що як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 постійно давав та на даний час надає ОСОБА_10 допомогу в побутових питаннях, ремонті зламаних речей, дверей, а також коли мати хворіла купував для неї медикаменти.
Посилається на те, що ОСОБА_7 повідомляв, що порушував обмежувальний припис вимушено, оскільки він не має іншого житла та приходив додому щоб помитись, перевдягнутись, взяти необхідні речі та одяг. Встановлені обмежувальним приписом заборони фактично змушують його бомжувати та порушують його право власності на частку квартири.
Вважає, що судом безпідставно задоволено цивільний позов потерпілої на суму 15000 грн., оскільки спричинення моральної шкоди не доведено. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_7 на даний час у зв`язку з незадовільним станом здоров`я тимчасово не працює, отримує пенсію по інвалідності, яка є єдиним джерелом його доходу. Задоволення цивільного позову поставить його в скрутне матеріальне становище та позбавить можливості проводити своє лікування.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 посилається на те, що слід врахувати значну кількість епізодів злочину, відсутність каяття, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину в стані сп`яніння, неодноразові факти домашнього насильства, систематичну протиправну поведінку, її емоційний стан зумовлений невиконанням обвинуваченим рішення суду про видачу обмежувального припису та спричинення ним домашнього насильства, тому просить задовольнити її апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 ..
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої заперечили, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого заперечила, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги адвоката та потерпілої, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги потерпілої та адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції вірно, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів нетяжких, конкретні обставини справи, зокрема кількість епізодів злочину, особу винного, який раніше не судимий, визнав вину, позитивно характеризується, є інвалідом 2-ї групи його відношення до скоєного злочину, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, і, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді арешту на три місяці, вмотивувавши прийняте рішення.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходив з положень ст.65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількості епізодів, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину та думку потерпілої, тому доводи потерпілої про доцільність призначити суворіше покарання, є необґрунтованими.
При цьому, нових пом`якшуючих обставин чи даних про особу обвинуваченого для призначення більш м`якого покарання, окрім тих, які суд врахував, захисник в апеляційній скарзі не навів та в суд апеляційної інстанції не представив.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є суворим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх доводів необхідності призначення більш м`якого покарання.
Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції діяв згідно з вимогами ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Cтягуючи з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 спричинену моральну шкоду, суд правильно взяв до уваги характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілої, яка тривалий час зазнає від обвинуваченого неодноразові факти домашнього насильства шляхом систематичних принижень, перебуває в напруженому, стресовому стані, боїться за своє життя та здоров`я, оскільки обвинувачений веде себе агресивно та не виконує рішення суду про видачу обмежувального припису, що внесло зміни у її життя.
Враховуючи всі ці обставини та засади розумності, виваженості та справедливості, суд обґрунтовано задовольнив вимоги частково, стягнувши в користь потерпілої 15000 гривень.
Таким чином, доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни чи скасування вироку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді