Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6646/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/6646/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 11 березня 2021 року відносно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком Богунського районного суду м.Житомира від 11 березня 2021 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до статей 75 та 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення з 25.04.2019 по 12.11.2019.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1256 грн..
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 08.05.2018 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував біля входу до кафе «Світанок», розташованого по вул.Покровська, 129, в м. Житомирі. У цей час до будівлі вказаного кафе на велосипеді марки «Kalkhoff», темно-сірого кольору, під`їхав ОСОБА_9 який привітався з ОСОБА_8 , залишивши вказаний велосипед біля входу до кафе зайшов у приміщенні кафе. У цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного велосипеда. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 будучи впевненим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно повторно викрав велосипед марки «Kalkhoff», темно-сірого кольору, вартістю 3 500 гривень, що належить ОСОБА_9
18.05.2018 року близько 20 години у ОСОБА_8 , перебуваючого біля квартири АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній. Реалізуючи свій умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_8 знаходячись навпроти ОСОБА_10 штовхнув її в область лівої сторони обличчя та наніс один удар лівою рукою в область правої сторони обличчя, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді одного синця на чолі справа та одного синця в проекції виличної кістки зліва.
17.01.2019 близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні кафе «Світанок» за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 129, помітив на поверхні одного із столиків жіночу сумку, яка належить знайомій ОСОБА_11 .. В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення будь-якого цінного майна із вказаної жіночої сумки. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_8 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким не поміченими, оглянувши вміст описаної жіночої сумки виявив всередині мобільний телефон марки «Huawei Р8 Lite (2017) Black», після чого шляхом вільного доступу повторно таємно викрав вказаний телефон та утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишив, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 6 500 грн. 00 коп..
19.04.2019 близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи неподалік будинку № 129 по вул. Покровській у м. Житомирі, разом із раніше знайомим ОСОБА_12 , помітив на землі мобільний телефон марки «Huawei Nova Lite 2017» в корпусі чорного кольору, належний ОСОБА_12 .. В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, користуючись тим, що ОСОБА_12 не усвідомлює факт викрадення внаслідок нетверезого стану, шляхом вільного доступу підняв із землі мобільний телефон марки «Huawei Nova Lite 2017» в корпусі чорного кольору в силіконовому чохлі чорного кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_1 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, та таким чином таємно, повторно викрав останній, чим спричинив ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 3 140 грн. 11 коп..
Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, судом кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України.
Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, судом кваліфіковано ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Богунського районного суду м.Житомира від 11.03.2021 року в частині призначеного покарання та прийняти рішення про призначення покарання, обмежившись відбутим покаранням у вигляді попереднього ув`язнення у період з 25.04.2019 року по 12.11.2019 року із застосуванням положень ст.72 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при призначенні покарання не в достатній мірі надано оцінку фактичним обставинам та неповно взято до уваги характеризуючі дані та пом`якшуючі обставини щодо особи ОСОБА_8 , зокрема щире каяття, повне визнання вини, сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду, відшкодування повністю завданої матеріальної шкоди потерпілим, примирення із потерпілою ОСОБА_10 , а також те що ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи загального захворювання, хворіє на ВІЧ і інші супутні захворювання, має матір ОСОБА_13 , яка має ряд важких хронічних хвороб та потребує його допомоги у вирішенні побутових питань, має місце постійного проживання, характеризується посередньо за місцем проживання. Крім того, зазначає, що довідка видана приватним підприємцем про можливу вартість велосипеда є очевидно недопустимим доказом згідно ст.87 КПК України, оскільки відповідно до вимог КПК України мала бути проведена товарознавча експертиза.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_14 вказує, що вирок Богунського районного суду м.Житомира від 11.03.2021 року повністю відповідає вимогам кримінального закону, є законним і обґрунтованим, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника та залишити оскаржуваний вирок без змін. Вказує, що при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які частково підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.1 КПК України).
Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , за згодою всіх учасників судового провадження, розглянуто судом першої інстанції у спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, з урахуванням, зокрема, того, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту поданої апеляційної скарги слідує, що захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , оскаржуючи рішення суду в частині призначеного покарання, ставить питання про визнання доказів по епізоду за 08.05.2018 року щодо вартості велосипеда недопустимими, відповідно до положень ст.87 КПК України.
В той же час, в ході апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_7 відмовилась від вимог своєї апеляційної скарги в частині оскарження допустимості доказів по даному епізоду та підтримала апеляційні вимоги виключно в частині оскарження покарання обвинуваченому. Обвинувачений ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та не оспорював фактичні обставини їх вчинення та правильність кваліфікації своїх дій.
За таких обставин, апеляційний суд визнає встановленим кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та висновок суду про доведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст.185 КК України, які сторонами кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не оспорюються, а тому, апеляційна скарга сторони захисту в частині визнання доказів по епізоду за 08.05.2018 року щодо вартості велосипеда недопустимими, апеляційним судом відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Предметом апеляційного розгляду у цій справі є призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону.
Доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України, які у відповідності до норм ст.12 КК України, є кримінальним проступком та нетяжким злочином, їх наслідки, конкретні обставини та спосіб вчинення злочинних дій, ставлення обвинуваченого до вчиненого.
Належно враховано судом й характеризуючі особу обвинуваченого дані, зокрема, те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, є інвалідом II групи загального захворювання.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, відшкодування шкоди, сприяння у розкритті кримінальних правопорушень.
В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочину.
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги і позицію потерпілих, які не наполягали на суворості покарання.
Європейський суд з прав людини, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_8 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.75 КК України, за своїм видом і розміром є таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим в наслідок суворості у суду не має.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро кається, визнає вину, сприяв досудовому розслідуванню та судовому розгляду, відшкодував повністю заподіяну шкоду, є інвалідом та має інші захворювання, характеризується посередньо за місцем проживання, а також позицію потерпілих є безпідставними, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 має матір, яка має ряд важких хронічних хвороб та потребує його допомоги в вирішенні побутових питань, апеляційний суд не бере до уваги, так як, на думку колегії суддів, вказані обставини не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання, тим більше відбуття покарання з випробуванням не перешкоджає обвинуваченому здійснювати догляд та надавати допомогу своїй матері.
В апеляційній скарзі не зазначені конкретні обставини або докази, які б свідчили про невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 11 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :