Справа № 183/6566/17
№ 1-в/183/136/21

У Х В А Л А
14 травня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду подання начальника Новомосковського МРВ філії державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про звільнення від покарання:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - засудженого 04.04.2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.187 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
представника Новомосковського МРВ філії
державної установи "Центр пробації" у
Дніпропетровській області ОСОБА_5 ,
08 квітня 2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Новомосковського МРВ філії державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про звільнення від покарання по закінченню іспитового строку ОСОБА_3 , засудженого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 04.04.2018 року за ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
В судовому засіданні представник Новомосковського МРВ філії державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області просив суд звільнити ОСОБА_3 від призначеного йому покарання та доповнив, що справи відносно засудженого ще знаходиться на розгляді.
Прокурор в судовому заперечував проти задоволення вказаного подання.
Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання дійшов до наступного:
05.07.2018 року набрав чинності вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2018 року і відповідно до нього ОСОБА_3 був засуджений за ч.1 ст.187, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки, який закінчився 04.04.2021 року.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчиняв нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Частиною 2 ст. 165 КВК України передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, є комплекс елементів, дотримання яких в цілому свідчить про дотримання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього ст. 78 КК України.
Такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, визначених в ч. 2 ст. 76 КК України, та крім того не вчинення нового злочину.
При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.
Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессеrеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
За таких обставин, відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що наявна інформація про вчинення нових злочинів і перебування матеріалів кримінальних проваджень на розгляді в суді, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, та порушує засадничий принцип презумпції невинуватості, а тому суд вважає, що дане подання підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 - звільненню від відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.78 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання призначеного йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2018 року по закінченню іспитового строку.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1