Номер провадження: 11-кп/813/583/21
Номер справи місцевого суду: 509/6503/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2020 року в кримінальному провадженні №0001884 від 26.11.2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доброолександрівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою районного суду кримінальне провадження, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що 30.11.2019 року від потерпілої ОСОБА_11 надійшла заява про відмову від обвинувачення стосовно ОСОБА_8 та просила закрити кримінальне провадження, відносно останнього. Суд першої інстанції, пославшись на положення п.7 ч.1 ст.284, п.1 ч.1 ст.477 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, дійшов висновку про можливість закриття кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор ОСОБА_9 та заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких кожен окремо просять скасувати ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Прокурори вказують на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017 року №2227-VIII, який набрав законної сили 11 січня 2019 року, у п.7 ч.1 ст.284 КПК України внесені зміни, кримінальні провадження, щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством, закриттю у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення не підлягають. За наведених обставин ухвалу суду першої інстанції не можна вважатиобґрунтованою та законною.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілої на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, судові рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством (зі змінами внесеними згідно із Законом України №2227-VIII від 06.12.2017 року).
Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №2227-VIII від 06.12.2017 року, який набрав законної сили 11.01.2019 року, внесені зміни у п.7 ч.1 ст.284 КПК, шляхом доповнення уточненням «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».
Загальне правило, щодо дії кримінального процесуального закону в часі відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Однак, при постановленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, 05.10.2019 року, приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання, вчинив сварку по відношенню до своєї мами ОСОБА_11 , у ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство.
Також, слідством встановлено, що ОСОБА_8 на протязі тривалого часу проживає в одному домоволодінні із своєю матір`ю ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , з якою веде спільний побут, при цьому власниками житла, являється саме ОСОБА_11 .
На протязі 2019 року, ОСОБА_11 неодноразово зверталась до органів Національною поліції України, із заявами, щодо домашнього насильства з боку свого сина ОСОБА_8 , тобто умисного вчинення насилля психологічного характеру, внаслідок чого ОСОБА_11 була завдана шкода психічному здоров`ю, відповідно ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП.
Згідно адміністративного протоколу серії АА № 068281 від 08.09.2019 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП, адміністративного протоколу серії АПР18 № 010927 від 09.10.2019 року за ч.2 ст.173-2 КУпАП та адміністративного протоколу серії AПР18 № 010627 від 11.06.2019 року за ч.2 ст.173-2 КУпАП, які Овідіопольським районним судом Одеської області, 24.06.2019 року, 07.10.2019 року та 24.10.2019 року розглянуті та ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні домашнього насилля, щодо його матері ОСОБА_11 , що виразилось у систематичному домашньому насиллі психологічного характеру обвинуваченого по відношенні до його матері ОСОБА_11 .
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст.126-1 КК України умисне систематичне вчинення психологічного насильства, щодо своєї матері, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство)

Апеляційним судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 проживають однією сім`єю, мають спільний побут, і останній вчинив насильницькі дії в домашніх умовах, відносно близької особи його матері.
Разом з тим, суд першої інстанції закрив кримінальне провадження, у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення, не врахувавши, що на момент вчинення злочину 26.11.2019 року, вже були внесені зміни до законодавства, які набрали законної сили, та у відповідності до яких була скасована можливість закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Таким чином, на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали (28.01.2020 року) кримінальне провадження №0001884 від 26.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 не могло бути закрито у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення, з урахуванням вимог ст.5 КПК.
Так, ч.1 ст.5 КПК передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року. У даному рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституція України, закріпивши ч.1 ст.58 положення, щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.
Які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, визначає Кримінальний кодекс України.
Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
На відміну від кримінального матеріального закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з ч.1 ст.5 КПК, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 ст. 412 КПК, які були допущені судом першої інстанції, та які тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст. 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені в порядку апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги сторони обвинувачення, скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2020 року, якою кримінальне провадження №0001884 від 26.11.2019 року, відносно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4