Справа № 551/97/21
Провадження № 1-кп/551/52/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про застосування примусових заходів медичного характеру

17 лютого 2021 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Шишаки Полтавської області в рамках кримінального провадження № 0000256 від 09 грудня 2020 року матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Бузова Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

в зв`язку з вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Допитавши в судовому засіданні ОСОБА_4 , потерпілу ОСОБА_6 , дослідивши наявні матеріали кримінального провадження та оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив, що в порушення вимог Закону України «Про забігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_4 безпричинно систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з якою разом проживає в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 , що призводить до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя.

Вказані дії ОСОБА_4 по відношенню до дружини виражаються у словесних образах останньої, в тому числі шляхом застосування брутальної лайки, погрозах фізичною розправою та залякуванні та, як наслідок, викликають у ОСОБА_6 побоювання за свою безпеку, спричиняють емоційну невпевненість, відчуття нездатності себе захистити, завдаючи шкоду її психічному здоров`ю у формі зниження самооцінки, втрати позитивних емоцій тощо.

Так, близько 21-00 год. 14 січня 2020 року за вищевказаним місцем свого проживання ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння кулаком правої руки наніс удар в голову ОСОБА_6 , яка сиділа на дивані. Після того як остання впала на диван ОСОБА_4 наніс їй удар правою ногою у взутті по правій нозі. В результаті нанесених ударів ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження. 31 серпня 2020 року кримінальне провадження за даним фактом закрито в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_6 від обвинувачення.

19 грудня 2019 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в ході сварки висловлювався в адресу дружини ОСОБА_6 нецензурно лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство. Постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 03 березня 2020 року № 551/13/20 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 170 грн. штрафу.

15 січня 2020 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в ході сварки висловлювався в адресу дружини ОСОБА_6 нецензурно лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 03 березня 2020 року № 551/145/20 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 170 грн. штрафу.

Продовжуючи свої дії, о 12-00 год. 08 грудня 2020 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 знову затіяв сварку з дружиною ОСОБА_6 та виражався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що підтверджується матеріалами звернення потерпілої до органів Національної поліції.

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи від 04.01.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням вигляді шизофренії, параноїдної форми з епізодичним перебігом та помірно вираженим психопатоподібним дефектом і страждав даним захворюванням в період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій.

Вказане вище психічне захворювання позбавляло ОСОБА_4 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованих йому протиправних дій (згідно дослідної частини в період з грудня 2019 по грудень 2020 року) та позбавляє такої здатності на даний час.

ОСОБА_4 підпадає під дію ч.2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Вказана позиція підтримана також потерпілою.

Захисник просила відмовити у задоволені клопотання та закрити провадження у справі, оскільки під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, на які посилається сторона обвинувачення, не була забезпечена обов`язкова участь захисника особи, яка страждає психічним захворюванням. Крім того вона вважає, що дії ОСОБА_4 ініційовані саме поведінкою потерпілої.

Дана позиці захисника на висновки суду не впливає, оскільки вимогами КУпАП не передбачено обов`язку призначення захисника особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На час прийняття даних постанов суд не володів інформацією про неосудність ОСОБА_4 , оскільки відповідна судово-психіатрична експертиза була призначена йому лише 21.12.2020. Натомість вказані постанови не були оскаржені та набрали законної сили, а отже обов`язкові для врахування судом у даній справі для встановлення не вини ОСОБА_4 , а самого факту вчинення ним домашнього насильства на систематичній основі.

До пояснень ОСОБА_4 про те, що сварки вчинені самою потерплою, яка також вчиняє насильство відносно нього, суд, враховуючи висновки судово-медичної експертизи в сукупності з негативною характеристикою ОСОБА_4 за місцем проживання, відноситься критично та до уваги приймає їх лише частково. При цьому суд вважає, що жодна поведінка потерпілої не дає ОСОБА_4 права систематичного застосування до неї фізичного та психологічного домашнього насильства.

Відповідно до ч.3 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Врахувавши характер та тяжкість захворювання ОСОБА_4 , тяжкість вчиненого ним діяння, ступень небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили суд не вбачає.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ч.2 ст.19, ст.ст. 92-94 КК України, ст.ст. 512-513, 516 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1