Дата документу 23.06.2021 Справа № 937/4560/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/4560/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/588/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сольнок, Угорщина, працюючого заступником військового комісара з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий Першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі не менше 40 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90800 грн.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 проходить військову службу на посаді заступника військового комісара з ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України (з 31.10.2020) (начальник штабу районну територіальної оборони), у військовому званні «майора».
Відповідно до вимог статей 8, 19, 68 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно положень статей 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» військовим посадовим особам Збройних Сил України, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідної о органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Статтями 6, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством. 11а військових посадових осіб поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».
Відповідно до вимог-статей 11, 16, 58, 59, 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, майор ОСОБА_11 , у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами України, несе повну та одноособову відповідальність за роботу з особовим складом, дотримання підпорядкованим особовим складом законності, правопорядку та дисципліни, запобігання правопорушенням та корупційним проявам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, здійснювати управління військкоматом.
Відповідно до пунктів 1, 3, 8, 9, 11, 15 «Положення про військові комісаріати», затвердженої о постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року № 389, функціональних обов`язків заступника військового комісара з територіальної оборони ОСОБА_7 , як заступник військового комісара з ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідає за організацію територіальної оборони на підставі рішень голови Бердянської райдержадміністрації Запорізької області, розробку документів з виконання заходів територіальної оборони, організацію службової діяльності особового складу, організацію індивідуальної підготовки особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснення заходів щодо підвищення кваліфікації військовослужбовців та працівників ІНФОРМАЦІЯ_7 ; організацію чергової служби та служби військ в ІНФОРМАЦІЯ_7 , організацію служби діловодства ІНФОРМАЦІЯ_7 , організацію управління територіальною обороною району територіальної оборони та організацію взаємодії з військовими частинами, регіональними органами Служби безпеки України, Національної поліції України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної служби України з надзвичайних ситуації, підрозділами Державної спеціальної служби транспорту та іншими формуваннями, які залучаються до виконання завдані) територіальної оборони.
Відповідно до функціональних обов`язків заступника військового комісара з територіальної оборони ОСОБА_7 , як заступник військового комісара з ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України, зобов`язаний брати участь у розробці плану підготовки ІНФОРМАЦІЯ_7 на навчальний рік з питань проведення заходів територіальної оборони, розробляти плани територіальної оборони району з додатками, необхідними розрахунками, схемами, проводити уточнення сил та засобів територіальної оборони, схеми об`єктів територіальної оборони, схеми зв`язку і а управління, списків посадових осіб штабу Бердянського району територіальної оборони, виконувати вимоги керівних документів та заходів збереження державної таємниці при роботі з конфіденційними документами, документами з обмеженим доступом та їх обробці на засобах автоматизації, виконувати вимоги інструкція з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124.
Крім того, відповідно до функціональних обов`язків бере участь у розробці рішень (складанні документів) військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 на організацію та ведення ТрО в Бердянському районі, плануючих документів на навчальний рік, місяць з питань територіальної оборони, приймати участь у веденні робочої карти начальника району територіальної оборони, документів з планування територіальної оборони, приймає участь у здійсненні заходів із комплектування людськими, транспортними ресурсами та всебічного забезпечення підрозділів територіальної оборони, які формуються в ІНФОРМАЦІЯ_7 , не допускати витоку секретної інформації яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків, виконувати вимоги режиму секретності, додержуватись вимог законодавства про державну таємницю.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» військові комісаріати є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, а відтак заступник військового комісара з ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_7 , відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України, ст. 25 Закону України «Про державну службу» являється службовою особою, яка займає відповідальне становище.
У зв`язку із викладеним, майор ОСОБА_7 , являється військовою службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави та постійно виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.
Крім того, ОСОБА_7 є суб`єктом, на якого відповідно до підпункту «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія вказаною Закону.
Так, згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у частині першій ст. З цього Закону, наданих службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині 1 ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи пов`язаних особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, слуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.
Нормами ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особам, зазначеним у частині першій ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Положеннями ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вимоги для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного ану. підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Нехтуючи вищезазначеними нормами чинного законодавства, а також нівелюючи основні засади державної служби в Україні, ОСОБА_7 , будучи військовою службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави постійно виконуючі організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, за пособництва невстановленого співробітника поліції ГУ НП в Запорізькій області підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 10.11.2020 громадянин ОСОБА_12 в денний час доби зустрівся із невстановленим працівником поліції ГУ НП в Запорізькій області біля магазину «Злагода» навпроти Парку Шмідта у м. Бердянську та повідомив йому, що йому необхідна допомога з військкоматом, а саме необхідно поставити печатку з метою реєстрації та повідомив, що раніше на військовий облік не становився. В свою чергу невстановлений співробітник поліції ГУ ПП в Запорізькій області повідомив, що зможе вирішити дане питання в т.ч. отримати «білий квиток» та для цього необхідно піти до заступника військового комісара з територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_7 .
В цей же день невстановлений співробітник поліції повідомив ОСОБА_13 , про можливість та згоду ОСОБА_7 на постановку його на облік та проставлення в військово-обліковому документі печатки, уникнення від проходження несення служби за призивом за грошову винагороду, в т.ч. за подальше сприяння в отриманні гак званого «білого квитка» (документа військового обліку для громадян, звільнених віл призову за станом здоров`я).
Тобто з метою реалізації вказаного злочинного умислу, заступник військового комісара з територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_7 , вирішив залучити до вимагання від ОСОБА_12 неправомірної вигоди свого знайомого невстановленого співробітника поліції ГУНП в Запорізькій області, відвівши йому роль пособника.
У подальшому ОСОБА_12 21.05.2021 приблизно о 08 годині 55 хвилин того ж дня діючи під контролем правоохоронних органів, виконуючи вимоги ОСОБА_7 після виповнення 27 років (13.04.2021) з`явився до приміщення будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
Далі у службовому кабінеті №14 маючи заздалегідь обумовлену домовленість військовий комісар з територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із невстановленим працівником поліції ГУНП в Запорізькій області, повідомив ОСОБА_12 про необхідність надання неправомірно вигоди за надання останньому статусу військовозоб`язаного та сприянні в отриманні так званого «білого квитка» (документа військового обліку для громадян, звільнених віл призову за станом здоров`я), на що останній погодився та передав йому обумовлену частину грошових коштів в сумі 5000 гривень.
Отримавши запевнення ОСОБА_7 , про позитивне вирішення питання про надання останньому статусу військовозобов`язаного та сприянні в отриманні так званого «білого квитка» (документа військового обліку для громадян, звільнених від призову за станом здоров`я), не проходження військової служби ОСОБА_12 вийшов з кабінету, після чого ОСОБА_7 було затримано працівниками правоохоронних органів.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

11 листопада 2020 року відомості про кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000823 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 10).

21 травня 2021 року о 10 год. 36 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 37-40).

21 травня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 47-52).

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, проте, зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким та відповідно до примітки до ст. 45 КК України відноситься до корупційних.
Вказує, що аналізуючи поведінку підозрюваного, його рівень достатку, з урахуванням суми грошових коштів, що використовується ним для поточних витрат вилучених у ході обшуку, підозрюваний може використовувати своє матеріальне становище з метою укриття слідів вчинення кримінального правопорушення, у тому числі для підкупу чи залякування свідків, може переховуватися від органів досудового слідства у тому числі за кордоном.
Зазначає, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_7 після отримання повідомлення про підозру, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства або переховуватися від органу досудового розслідування, чим може перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та продовжити свою злочинну діяльність.
Звертає увагу на те, що в ухвалі належним чином не вмотивовано відмову у задоволенні клопотання слідчого, що саме запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти вказаним ризикам.
Вказує, що ОСОБА_7 мешкаючи в одному населеному пункті зі сторонами кримінального провадження та іншими учасниками провадження, використовуючи свої зв`язки у правоохоронних органах в т.ч. Бердянському міськрайонному суді та досвід роботи зможе незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, а саме спонукати їх до дачі неправдивих показів на його користь, що перешкодить встановленню істини під час досудового та судового слідства.
Зазначає, що застосування до підозрюваного більш м`якого та альтернативного запобіжного заходу унеможливлює забезпечення запобігання знищення, приховування або спотворення ним будь-яких доказів, речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Разом з тим вказала, що доказів про порушення підозрюваним запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що з моменту застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту пройшов місяць, і в цей період останній покладені на нього обов`язки не порушував, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що буде готов нести відповідальність, а також порушувати умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не збирається.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Виходячи з приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" поняття "обґрунтована підозра", - воно означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

При цьому, підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину в апеляційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, врахувавши зазначені вище вимоги закону, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б давали йому підстави обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, встановивши обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вірно зазначив про відсутність обставин для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора, з приводу того, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя неправильно встановив їх відсутність.
Так, підозрюваному ОСОБА_7 можуть бути відомі адреси проживання чи роботи свідків, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Відтак, посилання прокурора на наявність ризику незаконного впливу на свідків є реальним та цілком обґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Штегмюллер проти Австрії" вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Перевіряючи доводи прокурора щодо наявності інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає їх недоведеними та необґрунтованими.

Так, посилання на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час прокурором не надано.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині посилання на тяжкість інкримінованого злочину, оскільки необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватись виключно тяжкістю злочину та суворістю передбаченого за нього покарання, тому що тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не покаранням за вчинений злочин.

З приводу доводів прокурора щодо наявності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слід зазначити наступне.

З урахуванням процесуальних дій, які ще належить вчинити органу досудового розслідування колегія суддів вважає, що вказаний ризик на теперішній час втратив свою актуальність. Нових обставин на підтвердження існування цього ризику прокурором не надано.

У зв`язку із вказаним, доводи прокурора з приводу того, що запобігти ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо тільки шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, де позитивно характеризується (а.с. 58), має постійне місце реєстрації та проживання, де також має позитивну характеристику (а.с. 66), одружений (а.с. 71).

Також, слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано даних на підтвердження порушення підозрюваним умов перебування під домашнім арештом.

Колегія суддів також враховує фактичну поведінку підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлений в клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України попереджений застосованим відносно підозрюваного запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту у певний час доби.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 407, 422, 492 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3