Провадження № 11-кп/4820/145/21
Справа № 601/1143/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представників

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000180, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 та прокурора на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року,

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні має малолітню доньку 2015 року народження, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного цим вироком основного та додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_12 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 300000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Позов ОСОБА_13 до ОСОБА_12 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 243268 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 243268 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Постановлено стягувати з ОСОБА_12 в користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду по 573 гривні 50 копійок щомісячно з 20.08.2013 року по 12.03.2025 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Як вбачається з вироку, 19 серпня 2013 року близько 22 години 00 хвилин водій ОСОБА_12 керував технічно справним автомобілем марки Volswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався по своїй смузі руху автодорогою «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» зі сторони села Підлісці Кременецького району Тернопільської області в напрямку міста Тернопіль із одним пасажиром без вантажу зі швидкістю 61...65 км/год. Однак під час руху на 253 км. + 200 м. вказаної автомобільної дороги водій ОСОБА_12 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів 2.3. (б, д) ПДР України. Під час керування транспортним засобом водій порушив вимоги пунктів 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян), 12.2 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.), 12.9 (6) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил) та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який тримав праворуч від себе мопед марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_15 отримав закриту черепно-мозкову травму із крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закриту травму шийного відділу хребта з розривом зчленувань між 1-м та П-м шийними хребцями та повним переривом спинного мозку на цьому рівні, закриту травму живота, з підкапсулярною тріщиною та надривом печінки, відкриті косо-поперечні переломи кісток обох гомілок на межі середніх та нижніх третин, просторий крововилив у м`які тканини лівої половини передньої поверхні грудей, чисельні садна обличчя та кінцівок. Ці ушкодження стосовно живих осіб за ознакою небезпеки для життя у момент їх спричинення відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок поєднаної травми голови і шиї з переломами шийних хребців та ушкодженнями речовини головного, спинного мозку та їх оболонок. Таким чином, між спричиненими потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю і недоведеністю вини ОСОБА_12 у вчинені кримінального правопорушення. Вважає, що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду невідповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду. Суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для справи, у вироку не мотивовано, чому взято до уваги одні докази та відкинуто інші.
Вказує, що досудове розслідування по даному провадженню, всупереч вимог ч.2 ст.9 КПК України, проводилося з грубими порушеннями процесуального законодавства, необ`єктивно і упереджено та з обвинувальним ухилом.

На думку апелянта, ряд доказів, що свідчать про перебування потерпілого в русі і його появу на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 в безпосередній близькості від нього, залишились поза увагою суду або були необґрунтовано і безпідставно оцінені критично.

Зокрема, зазначає, що суд неправильно оцінив такі докази, як показання свідка ОСОБА_16 , висновок експерта № 5-393/13 від 19.09.2013 року, а також експертні висновки №5-512/15 від 23.10.2015 року та від 24.02.2016 року №1/164, які стосуються динаміки руху, місце розташування учасників дорожньо-транспортної пригоди та наявності технічної можливості у обвинуваченого уникнути ДТП.

Вважає, що висновки суду щодо цих доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Аналіз протоколу огляду місця події від 20 серпня 2013 року і схеми ДТП до нього, якими зафіксовано розташування слідів коліс автомобіля, на думку захисту, свідчить про неправильну оцінку судом висновку експерта № 5-393/13 від 19.09.2013 року і помилкового висновку, що пішохід не переходив смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 , як про це стверджував обвинувачений.

Крім того, зазначає, що слідством не зроблено жодної спроби для вияснення питання про те, як і якою дорогою рухався ОСОБА_12 від Джерела Св.Анни до м. Кременця, а також які знаки на ній встановлені, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 стверджує, що йому не було відомо, що він керував автомобілем в населеному пункті, де швидкість руху не мала перевищувати 60 км/год.

Вказує на відсутність доказів вини ОСОБА_12 в порушенні вимог п.12.9 Правил дорожнього руху України, так як він не перевищував максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7 ПДР, де встановлені 3.29, 3.31 ПДР, оскільки такі знаки на ділянці дороги, якою рухався обвинувачений не були встановлені.

Стверджує, що при виникненні небезпеки для руху, яку водій ОСОБА_12 своєчасно виявив, він негайно вжив заходів для зупинки ТЗ і застосування безпечного маневру, однак технічної можливості зупинити керований ним автомобіль у нього не було.

Також зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки автотехнічних експертиз, якими стверджувалося про відсутність технічної можливості у водія автомобіля Фольксваген ( ОСОБА_12 ) шляхом екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на нерухому перешкоду і тим самим уникнути наїзду, а також те, що потерпілий ОСОБА_15 перебував у стані алкогольного сп`яніння, переходив проїзну частину дороги у недозволеному для цього місці.

Звертає увагу, що протокол слідчого експерименту від 18.09.2015 року не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не описані умови погоди під час його проведення та одяг статиста; не залучено до даної слідчої дії мопеда, подібного до мопеда потерпілого; неправильно визначалась видимість в напрямку руху автомобіля, неправильно визначився момент видимості мопеда і пішохода; не узгоджено параметри фар на автомобілі з яким проводився слідчий експеримент з автомобілем, яким керував ОСОБА_12 ; слідча дія проведена не в той час доби, що мала місце ДТП; фототаблиця до протоколу складалась не на місці ДТП.

Вважає, що суд безпідставно поклав у основу вироку результати слідчого експерименту від 18.09.2015 року, який проводився без участі очевидців події та не в тих умовах, які були під час ДТП.

Окрім того, на думку апелянта, показання ОСОБА_12 , надані ним в якості свідка, були незаконно використані при проведенні слідчих експериментів 29.08.2013 року та 18.09.2015 року й стали вихідними даними при проведенні експертиз № 5-439/13 від 15.10.2013 року, № 5-512/15 від 23.10.2015 року та 1/164 від 24.02.2016 року, висновки яких покладено в основу обвинувального вироку.

Також захисник зазначає, що під час слідчого експерименту 29.08.2013 року ОСОБА_12 був залучений в якості підозрюваного, хоча фактично йому підозра тоді ще не висувалася, а вперше про підозру йому було повідомлено 23.05.2016 року. Однак дані вказаного слідчого експерименту були використані як доказ його винуватості у вчиненні злочину, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суд щодо ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Апелянт не оспорюючи фактичні обставини справи і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_12 , вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене покарання хоч і не виходить за межі, встановлені ч.2 ст.286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
Вважає, що суд не дотримався вимог ст.65 КК України, відповідно до якої, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що суд безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди, оскільки ОСОБА_12 не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, а кошти в сумі 10 тис. гри для купівлі пам`ятника надав батько обвинуваченого ОСОБА_17 .
Вважає, що суд не врахував ту обставину, що після смерті ОСОБА_18 залишились без годувальника його малолітня дитина, матір- інвалід по зору, та дружина, яка важко перенесла смерть чоловіка.

Також зазначає, що суд не в повній мірі врахував думку потерпілих від злочину, які просили суворо покарати обвинуваченого, оскільки через дії останнього вони зазнали довготривалих фізичних та моральних страждань і до цього часу не можуть оговтатись від пережитого.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 представники потерпілої ОСОБА_13 , - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просять апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 відхилити як безпідставну та необґрунтовану, оскільки вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження і доведена повністю як численними висновками проведених судових автотехнічних експертиз, так і показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні місцевого суду, а також слідчими експериментами, в тому числі з участю обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу з наведених в них підстав та заперечення проти поданої апеляційної скарги захисника; представників потерпілих та потерпілу ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги захисника та просили апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлють з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, тобто у вчиненні злочину, за який він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_12 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав та вказував, що 19.08.2013 року приблизно о 18:00 годині вони приїхали з дружиною на джерело святої Анни, що в селі Онишківці, Дубенського району Рівненської області. Близько 21 години 30 хвилин, він керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхали звідти в напрямку міста Кременець. По дорозі підвозили жінку до села Сапанів, Кременецького району. Потім поїхали по об`їзній дорозі міста Кременець в напрямку міста Тернопіль. Знаків які сповіщали про керування ним автомобілем в межах населеного пункту не було. Автомобіль рухався зі швидкістю 60-65 км/год. Перед собою побачив світло фар зустрічного автомобіля та переключився також на ближнє світло фар. Пояснив також, що його зустрічний автомобіль не засліплював. На 253 км. даної дороги раптово для нього побачив силует людини, це було на відстані 30-35 метрів, що рухався від краю проїзної частини дороги до середини перпендикулярно. В цей час застосував екстрене гальмування та вивернув руль вліво, але уникнути наїзду на людину не вдалося. Після чого зупинив свій автомобіль, викликав швидку допомогу та повідомив про подію міліцію. Він шкодує, що так сталося, але він не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого. Покази давав як свідок у 2013 році, також був учасником слідчого експерименту 29.08.2013 року. Заперечень не мав до ходу проведення слідчого експерименту. У серпні 2015 року відмовився від повторного слідчого експерименту, оскільки в нього були проблеми з зором, а також відмовився від дачі будь яких показів, керуючись статтею 63 Конституції України. В подальшому також відмовлявся від дачі будь яких показів. Його про слідчий експеримент 18.09.2015 року не повідомляли.

Суд першої інстанції повною мірою перевірив такі твердження обвинуваченого, навів спростування таких доводів обвинуваченого, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, вказують про намагання обвинуваченого уникнути настання відповідальності за вчинене.
Потерпіла ОСОБА_13 в суді першої інстанції вказувала, що загиблий ОСОБА_15 є її чоловіком. Безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її чоловік вона не була. В той день 19.08.2013 року їй подзвонили та повідомили, що автомобіль збив на смерть її чоловіка.
В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 вказувала, що загиблий ОСОБА_15 є її сином. Безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її син вона не була. Їй пізніше повідомили, що автомобіль збив на смерть її сина.
Також, потерпілі в судовому засіданні стверджували, що діями обвинуваченого, які потягли за собою смерть ОСОБА_15 , їм спричинена значна моральна шкода.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції вказував, що 19.08.2013 року, був пасажиром автомобіля марки «Опель», водієм якого був ОСОБА_19 . Біля 22:00 години вони проїжджали біля санної траси, що на об`їзній дорозі міста Кременця, Тернопільської області в напрямку села Підлісці, Кременецького району. Було вже темно. На зустріч їм їхав автомобіль обвинуваченого ОСОБА_12 , на якому світлі фар (ближньому чи дальньому) не пам`ятає. За пішохідним переходом побачив як на середині смуги руху зустрічного автомобіля було щось широке,(як згодом вияснилося це був чоловік з мопедом) що, як йому здалося, стояв, або помалу рухався. Даного чоловіка він та водій ОСОБА_20 побачили заздалегідь та прийняли міри для уникнення наїзду (зупинили автомобіль). Після чого, автомобіль обвинуваченого збив даного пішохода. Після зіткнення бачив іскри від удару. Зазначив також, що автомобіль під керуванням ОСОБА_12 загальмував, але не пам`ятає чи це було до наїзду на людину чи після. Побачив, що цей автомобіль різко вивернув вліво і відразу (через секунду) відбувся удар. Після зіткнення авто зупинилося, вони також зупинили свій автомобіль, підійшли до місця ДТП, де побачили чоловіка, що лежав на дорозі, обвинуваченого та його дружину. За кермом був обвинувачений. Також, пояснив, що був учасником слідчого експерименту 29.08.2013 року, та підтвердив свій підпис на документі.
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 вказувала, що є дружиною обвинуваченого, суду пояснила, що 19.08.2013 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 їхали на автомобілі марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 з джерела Святої Анни, що в селі Онишківці, Дубенського району, Рівненської області. Швидкість руху була приблизно 60 км/год. Була вже нічна пора біля 22 години. Їхали по об`їзній дорозі міста Кременеця в напрямку міста Тернопіль. Біля санної траси на їхній смузі руху раптово виникла людина та їх авто збило цю людину. Вони зупинилися, вийшли з машини та побачили чоловіка, що лежав на дорозі, а збоку дороги лежав його мопед. Перед наїздом вона бачила, що на зустріч їм рухався автомобіль. Потерпілий хотів перейти дорогу, рухався поперек дороги та був на середині смуги їх руху в той час, як вона побачила дану перешкоду. Це було приблизно на віддалі 40 метрів, можливо трішки менше. Її чоловік, як тільки побачив на дорозі людину вивернув руль вліво, застосував гальмування, але запобігти зіткненню не зміг. Під час удару чи після нього вистрелило колесо у їхньому автомобілі. Була на слідчому експерименті у 2015 році щодо виявлення перешкоди, який проводився на об`їзній дорозі біля міста Тернопіль.
Свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції вказував, що 19.08.2013 року працював разом з загиблим ОСОБА_15 . Бачив, як потерпілий після роботи пив пиво, чи вживав, ще якісь алкогольні напої не знає.
Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції вказував, що брав участь у проведенні слідчих дій як слідчий по кримінальному провадженню за фактом даного ДТП, що мало місце 19.08.2013 року. При проведені слідчого експерименту визначалася видимість при якій можна побачити з точки водія перешкоду(потерпілого). Проводився також слідчий експеримент з дружиною обвинуваченого. На підставі зібраних доказів проводилася автотехнічна експертиза. Спочатку дане кримінальне провадження закривалося, оскільки не було здобуто даних вини ОСОБА_12 . Пізніше, постанова про закриття провадження скасовувалася, були нові висновки експертиз згідно яких водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути наїзду. Не заперечує, що слідчий експеримент з свідком ОСОБА_21 проводився біля міста Тернополя. Для цього було обрано ділянку дороги, що відповідала місцю вчинення наїзду біля міста Кременець. Метою даного слідчого експерименту біло визначити швидкість руху автомобіля обвинуваченого та визначити відстань до перешкоди.
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 вказував, що брав участь у проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець. Він надав для цього свій автомобіль ОСОБА_25 проводився у темну пору доби. Проводилися виміри при ближньому та дальньому світлі фар. Всі дії підтвердив своїм підписом у протоколі слідчого експерименту.
Свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції вказував, що брав участь у проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець. Він надав для цього свій автомобіль марки «Опель Аскона». Експеримент проводився у темну пору доби. Проводилися виміри при ближньому та дальньому світлі фар.
Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції вказував, що брав участь у проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець. Експеримент проводився у темну пору доби. Проводилися виміри при ближньому та дальньому світлі фар. З місця водія ОСОБА_28 спостерігав з якої відстані видно перешкоду. Дії підтвердив своїм підписом у протоколі слідчого експерименту.
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_29 вказував, що брав участь у проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець як понятий. Експеримент проводився у темну пору доби. Проводилися виміри при ближньому та дальньому світлі фар. З місця водія ОСОБА_28 спостерігав з якої відстані видно перешкоду. Перешкоду видно з відрізку №5.Дії підтвердив своїм підписом у протоколі слідчого експерименту.
Свідок ОСОБА_30 в суді першої інстанції вказував, що брав участь у проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець як понятий. Експеримент проводився у темну пору доби. Проводилися виміри при ближньому та дальньому світлі фар. З місця водія ОСОБА_28 спостерігав з якої відстані видно перешкоду.
Свідок ОСОБА_31 в суді першої інстанції вказував, що брав присутній при проведенні слідчого експерименту 18.09.2015 року на об`їзній міста Кременець. Експеримент проводився у темну пору доби. Мопед який залучений для слідчого експерименту був синього кольору. З місця водія ОСОБА_28 спостерігав з якої відстані видно перешкоду.
Крім показань допитаних осіб, вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.
З даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.08.2013 року з схемою та фототаблицею до нього вбачається, що об`єктом огляду являється місце дорожньо-транспортної пригоди 253км.+200м. автодороги «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» Кременецького району, Тернопільської області. На місці пригоди виявлено автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 з ушкодженнями передньої правої частини, лобового скла, переднє колесо та інші пошкодження, що зазначені в протоколі огляду із зазначенням відстаней та розташування автомобіля. Мопед «Дельта» синього кольору, який розміщений на правому узбіччі дороги, зазначено відстані та його місцезнаходження. На ньому є пошкодження лівої бокової частини з напрямком деформування зліва на право. Виявлено труп ОСОБА_15 , вилучені з місця пригоди його кросівки. Також виявлено слід правих коліс автомобіля марки «VOLKSWAGEN Transporter», концентрований осип уламків скла транспортних засобів, слід відкидання мопеда із зазначенням відстаней. Нашарування речовини бурого кольору(крові) із зазначенням відстаней;
Згідно довідки Тернопільського обласного центру з гідрометеорології № 36-32а/338 від 01.09.2013 року станом на 19.08.2013 року близько 22 години погодні умови були наступні: з 21 години до 24 години: температура повітря була з 23,7 градусів до 21,7 градусів; температура поверхні грунту 23,5 градуві-20,5 градусів; відносна вологість повітря 45%-49%; вітер напрямок(румб), швидкість - ПнС, 2-4 м/с, ПдС 3-6 м/с.; видимість більше 10 кілометрів, будь яких атмосферних явищ не було.
Висновком експерта № 986 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.08.2013 року встановлено, що у ОСОБА_12 ознак сп`яніння не виявлено.
Відповідно до висновку експерта № 981 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.08.2013 року встановлено, що у ОСОБА_15 при газохроматографічному дослідженні взірців крові та сечі виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові 3,14 проміле; в сечі 4,15 проміле. Інших спиртів не виявлено;
Висновком експерта №552 від 23.09.3013 року встановлено, що між спричиненими потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. (т.1 а.п.38-43)
З висновку експерта №60 від 23.09.2013 суд встановив, що характер, локалізація і механізм утворення пошкоджень на одязі потерпілого, враховуючи дані протоколу огляду місця події і характер тілесних ушкоджень у потерпілого, у сукупності свідчать про, що вони утворились у фазах наїзду транспортним засобом (не виключено вказаним у постанові мікроавтобусом VOLKSWAGEN Transporter) на потерпілого, який в момент первинного контакту з транспортом перебував у вертикальному положенні в якості пішохода, вів праворуч від себе вказаний у постанові мопед і був обернений до автомобіля лівою половиною спини. (т.1 а. п. 51-60)
Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №5-393/13 від 19.09.2013 р. з таблицями ілюстрацій, що також був предметом дослідження місцевого суду, вбачається, що місце наїзду автомобіля марки Volswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , на пішохода з мопедом марки «Delta EX 50QT-B», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться на смузі руху до м.Тернопіль (тобто на смузі руху автомобіля марки Volswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 ).
Даними протоколу проведення слідчого експерименту, зі схемами та фототаблицею до нього від 29.08.2013 року за участю ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , якими були відтворені події дорожньо-транспортної пригоди.
Твердження захисника про недопустимість даного протоколу слідчого експерименту, оскільки пояснення ОСОБА_12 надані ним в якості свідка, а не в статусі підозрюваного, та були незаконно використані при проведенні слідчої дії, колегія суддів відхиляє.
Відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Колегія суддів вважає, що вказаний слідчий експеримент було проведено відповідно до вимог КПК України, а матеріали справи не містять даних, які б давали підстави вважати, що при проведенні даного слідчого експерименту слідчим були вчинені дії, які б істотно порушували права на захист ОСОБА_12 .
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 29.08.2013 року, під час проведення даної слідчої дії з участю ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_16 були визначені параметри ДТП (місце наїзду та швидкість транспортного засобу), необхідних для проведення подальших процесуальних дій. Всім учасникам були роз`ясненні їхні права і обов`язки, по закінченню даної слідчої дії будь-яких зауважень чи заперечень від ОСОБА_12 не надходило.
Експертним висновком №5-439/13 від 15.10.2013 року встановлено, що швидкість автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter» перед пригодою, не відповідала дозволеній у населеному пункті швидкості руху 60 км/год., водій транспортного засобу при умові руху із дозволеною швидкістю мав технічну можливість, з вказаних моментів виникнення перешкоди для руху, уникнути наїзду на перешкоду, відповідно в діях водія вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.4 ПДР України, яка перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту з схемою до нього від 18.09.2015 р. за участю понятих та учасників ОСОБА_24 , ОСОБА_26 ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_27 , метою якого було встановлення відстані від передньої частини автомобіля «Volkswagen Transporter » до пішохода, що рухався смугою руху вказаного автомобіля в момент настання його конкретної видимості водію ОСОБА_12 та встановлення видимості елементів дороги в напрямку руху, яким встановлено, що чітко видно перешкоду з місця водія Фольцваген з відстані 87,5метрів.
Висновком експерта № 512/15 від 23.10.2015 року встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Volswagen Transporter» не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №1/164 від 24.02.2016 року, в даній дорожній ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, при заданих вихідних даних, порівнюючи фактичні дії водія автомобіля «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 в умовах місця події, з необхідними його діями у відповідності до Правил дорожнього руху України, експерт прийшов до висновку, що вони суперечили технічним вимогам п.п.12.3, 12.4 та 12.9 (б) чинних Правил дорожнього руху України, при цьому факт суперечності технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Не вважаються недопустимим доказом пояснення свідка, надані під час слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення обставин ДТП, якщо до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ця особа винувата у порушенні правил дорожнього руху, а висновок експерта, яким було встановлено, що саме дії цієї особи призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, був наданий після проведення слідчого експерименту, а тому протилежні доводи захисника, на думку колегії суддів не можуть бути враховані.

Слідчий експеримент від 18 вересня 2015 року було проведено з метою встановлення технічних параметрів обставин дорожньо-транспортної пригоди, а не одержання від ОСОБА_12 викривальних показань. З матеріалів справи видно, що свідок ОСОБА_12 допитувався органом досудового розслідування, як і інші свідки у кримінальному провадженні, з дотриманням встановлених КПК гарантій допиту свідка. Сторона захисту жодним чином не була обмежена в реалізації свого права оспорювати докази, отримані в результаті таких дій. Тому, колегія суддів не вбачає підстав вважати недопустимими докази, в яких використані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_12 як свідком.
Твердження захисника щодо невідповідності протоколу слідчого експерименту від 18.09.2015 року вимогам КПК, оскільки в ньому не описані умови погоди під час його проведення та одяг статиста, не залучено до даної слідчої дії мопеда, подібного до мопеда потерпілого, неправильно визначалась видимість в напрямку руху автомобіля, неправильно визначився момент видимості мопеда і пішохода, не узгоджено параметри фар на автомобілі з ким проводився слідчий експеримент, слідча дія проведена не в той час доби, що мала місце ДТП, фототаблиця до протоколу складалась не на місці ДТП, колегія суддів вважає такими, що не визначальними і не є істотними порушеннями вимог КПК України, оскільки такі зауваження є несуттєвими, а основні вимоги щодо проведення такої слідчої дії повністю узгоджуються з вимогами ст.240 КПК України, якою регламентовано порядок проведення слідчого експерименту і оцінені судом у сукупності з іншими вищезазначеними доказами вини ОСОБА_12 у вчиненому злочині.
Твердження захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 не було відомо, що він керував транспортним засобом в межах населеного пункту, де швидкість руху не мала перевищувати 60 км/год., оскільки були відсутні відповідні дорожні знаки, не беруться до уваги з таких підстав.
Згідно відповіді начальника філії Кременецька ДЕД від 04 лютого 2014 р. № 25, яка наявна в матеріалах справи (т.1 а.п.237), вбачається, що до місця ДТП зі сторони м. Почаїв обмежено швидкість руху до 60 км/год. дорожнім знаком 5.45 Початок населеного пункту, встановленим на автомобільній дорозі Острог- Кременець- Почаїв- Радивилів км:85+140.
Порушення правил дорожнього руху пішоходом, про що зазначає в своїй апеляційні скарзі сторона захисту, не звільняє від обов`язку водія транспортного засобу дотримуватись безпечної швидкості руху, бути уважним при зміні дорожньої обстановки, своєчасно реагувати на створення загрози безпеці дорожнього руху шляхом зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди.
З врахуванням проведених по справі судово-медичних, судово-автотехнічних чи транспортно-трасологічних експертиз, за результатами яких перебування потерпілого в нерухомому стані чи в динаміці (перетинання ним проїжджої частини дороги в момент зіткнення з транспортним засобом), на думку колегії суддів, не звільняє водія від виконання обов`язків передбачених ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням наслідків.
Суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 24.12.2013 року, експертним висновкам № 5-642/13 від 26.12.2013 року, № 1730/1731/14-52 від 11.04.2014 року та № 5-648/14 від 03.02.2014 року, які стосувались обставин вчинення ДТП за умови перебування потерпілого в русі. Мотиви, з яких місцевий суд дав їм критичну оцінку, належним чином обґрунтовані, базуються на всебічному і повному дослідженні всіх матеріалів даного кримінального провадження, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
Ті обставини, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що вказує захисник, з огляду на обставини і причини ДТП, що були досліджені судом першої інстанції, не перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки матеріали кримінального провадження, свідчать про порушення правил дорожнього руху саме ОСОБА_12 під час керування транспортним засобом і наїзду на потерпілого.
В апеляційній скарзі захисником зазначається про недоведеність вини обвинуваченого в порушенні вимог п.12.7 Правил дорожнього руху України, однак як вбачається з вироку суду, в ньому відсутні посилання на порушення ОСОБА_12 цієї норми ПДР.
Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_12 злочину, за який його засуджено, тому доводи апеляційної скарги захисника, що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду невідповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду в суді першої інстанції, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну кримінально правову оцінку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 суд врахував часткове відшкодування шкоди.
Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Також суд врахував, що злочин вчинено ОСОБА_12 з необережності, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий та має на утриманні малолітню дитину.
Доводи прокурора щодо безпідставного врахування пом`якшуючої обставини, як часткове відшкодування заподіяної шкоди, з мотивів відшкодування цих коштів батьком обвинуваченого, а не самим ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_12 у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченого ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на час набрання ним законної сили у ОСОБА_12 були діти, яким не виповнилося 18 років і обвинувачений просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і призначення більш суворого покарання, про що просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає. Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_12 належним чином вмотивоване і відповідає вимогам кримінального закону.
Колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним, будь-яких істотних порушень вимог КПК України в кримінальному провадженні не встановлено, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П о с т а н о в и л а :
Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року щодо ОСОБА_12 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 та прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді