________Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області_________
УХВАЛА

16 лютого 2021 року м. Первомайськ
Справа :473/687/20

Номер провадження : 1-кп/484/242/21

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі колегії: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001884 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисників адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8

встановив:

09 лютого 2021 року з Миколаївського апеляційного суду до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло вищезазначене кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити провадження до судового розгляду.

Прокурор зазначив, що провадження підсудне Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області; обвинувальний акт відповідає вимогам, визначеним ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, та дослідивши наданий обвинувальний акт, суд приходить до такого.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта, а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені серед інших обставин підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Між тим, обставини, які підлягають доказуванню в судовому засіданні, зокрема форма вини, які дії вчинив саме обвинувачений ОСОБА_5 для позбавлення життя ОСОБА_9 , в обвинувальному акті не зазначено. Фактично в обвинувальному акті викладено обставини щодо вчинення кримінальних правопорушень двома особами: ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , у той час як обвинувальний акт не містить відомостей щодо пред`явлення обвинувачення ОСОБА_10 .

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинуваченого і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст. ст. 17, 20, 28 КПК України.

Обвинувальний акт і додані до нього документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки за змістом процесуального закону це сприяє виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, як встановлено судом, обвинувальний акт не відповідає викладеним в ст. 291 КПК України вимогам, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою закінчується 18.02.2021 року. Зазначав, що ризики, які були підставами для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати. Водночас вказував на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , залучена для участі у справі для проведення окремої процесуальної дії, заперечували проти продовження строку запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо забезпечити застосуванням до останнього цілодобового домашнього арешту за адресою його фактичного проживання.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, "необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого". Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що в цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Суд, ураховуючи, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу обвинуваченому не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження. Тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

За таких обставин, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 314, 315, 177, 178, 199, 369-372 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити;

продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 квітня 2021 року включно;

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001884 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3