Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/615/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001160 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, заапеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2021, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого водієм автотранспортного засобу у ФОП ОСОБА_9 , на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1(один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі звільнено з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків пов`язаних з призначенням зазначеного покарання, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Світловодської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди 15646 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок шість) грн. 19 коп.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 1267 (одну тисячу двісті шістдесят сім) грн та у відшкодування моральної шкоди 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз 6211 (шість тисяч двісті одинадцять) грн 02 коп.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 17.08.2020 о 10 годині 36 хвилин керував автомобілем «CHEVROLET EPICA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався у світлу пору доби по вул. Героїв України зі сторони вулиці Ювілейної у місті Світловодськ, Кіровоградської області в напрямку вулиці Індустріальної, та будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху нерегульованого пішохідного переходу по вулиці Героїв України біля будинку № 53 в місті Світловодську, діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху).
Так, ОСОБА_6 , рухаючись по вищевказаній ділянці дороги на вказаному автомобілі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «Нерегульований пішохідний перехід», здійснюючи рух із швидкістю не менше 72,81 км/год, через свідоме перевищення ним дозволеної швидкості руху у межах населеного пункту, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, а саме того, що перед пішохідним переходом зменшив швидкість руху вантажний автомобіль «Mercedes-Benz 814D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який до цього рухався у попутному з ним напрямку в крайній правій смузі, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_8 , який переходив дорогу в межах пішохідного переходу з права-наліво щодо напрямку руху автомобіля, не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, при необхідності аж до його повної зупинки, не надав переваги в русі через дорогу пішоходу по нерегульованому пішохідному переході, чим грубо порушив вимоги п. 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 ПДР України (п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до повної його зупинки; п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпеки; п. 18.4 - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) та у результаті чого, допустив наїзд на останнього.
Всі викладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_6 та порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.3, 12.4, 18.1 та 18.4 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода ОСОБА_8 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в верхній третині кістки та середній третині кістки, закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці, перелому 5-7 ребер зліва, забійних ран волосяної частини голови, струсу головного мозку, саден лівого надпліччя та області лівого ліктьового суглобу, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку із ДТП, що сталося.
У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання у вигляді штрафу, без позбавлення права керування всіма транспортними засобами.
Так, під час досудового та судового слідства його підзахисний свою вину у вчиненому злочині визнав у повному обсязі, сприяв розкриттю злочину та з перших днів добровільно надавав матеріальну допомогу потерпілому на його лікування через його родичів, що підтверджується наданою в суд розпискою.
При цьому вказує на те, що при призначенні покарання судом фактично враховані всі помякшуючі обставини, однак не враховано, що потерпілий не наполягав на суворості покарання та просив врахувати молодий вік обвинуваченого та суворо не карати. Крім того, станом на сьогоднішній день між обвинуваченим та потерпілим досягнута домовленість про відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з викладеним просить змінити вирок на більш мякий, призначивши ОСОБА_6 покарання в вигляді штрафу, що передбачено санцією статті, без позбавлення права керування всіма транспортними засобами.
Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 у своїх апеляційних скаргах також просять вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання у вигляді штрафу, без позбавлення права керування всіма транспортними засобами.
Доводи їх апеляційних скарг є повністю аналогічними з доводами апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 ,його захисника адвоката ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечила задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження і зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
У межах даного кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений обвинуваченим, його захисником та потерпілим лише в частині призначеного покарання.
За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, вважаючи винуватість останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його засуджено доведеною, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України правильною.
При цьому, колегія суддів враховує, що доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 вперше вчинив злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, а також і те, що як особа обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, осудний, раніше не судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання місцевим судом правильно визнано щире каяття обвинуваченого у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі із застосування додаткового покарання, яке у даному випадку є обов`язковим згідно санкції статті обвинувачення.

Також, районний суд, з урахуванням усіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого та думки потерпілого ОСОБА_8 , який не наполягав на його суворому покаранні, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік.

На думку колегії суддів, призначений обвинуваченому районним судом такий вид та термін покарання є виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення, та слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів знаходить безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілого з приводу суворості призначеного покарання, необхідності його пом`якшення та можливості застосування покарання у виді штрафу, виходячи з такого.
Так, з правового висновку постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.02.2020 вбачається, що з огляду на положення статей 420, 421 КПК рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку.
Отже, у своїх апеляційних скаргах обвинувачений, його захисник та потерпілий просять суд апеляційної інстанції призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, який хоч і є менш суворим видом покарання, згідно положень ст. 51 КК України, але засуджений не може бути звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК, і цей захід примусу слід відбувати реально. Отже, становище засудженого буде погіршено.
З урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК, у системному зв`язку з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК, таке рішення може бути ухвалено лише у формі вироку, а не ухвали, проте вимогу ухвалення нового вироку апелянти у своїх апеляціях не ставлять.
Окрім цього, не можна залишити поза увагою і те, що ОСОБА_6 грубо знехтував вимогами ПДР України, а саме значно перевищив допустиму у населеному пункті швидкість руху, не зупинився на пішохідному переході, не зважаючи на те, що інший водій, який рухався попереду в попутному напрямку, вже зупинився, пропускаючи пішохода, продовжив рух та у світлу пору доби здійснив наїзд на потерпілого, який переходив проїжджу частину по пішохідному переходу, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а тому підстав для зміни вироку суду в цій частині, як про це просять апелянти, колегія суддів також не вбачає.
Перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задовольння, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2021 стосовно ОСОБА_6 за за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2