Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/68/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернцзв`язку у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2020 року.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дивне Новотроїцького району Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , такого що немає судимості
визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням і іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, інваліда 2 групи, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , такого, що немає судимості
визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_12 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 залишено без задоволення.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винуватими у вчинені таємного викрадення чужого майна(крадіжка), вчиненого повторно та у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), пов`язана з проникненням у сховище, за наступних обставин:

Так, 10 січня 2019 року в денний час, точного часу не встановлено, у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел направлений на вчинення таємного викрадення будь-якого майна, що належить жителям смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. Після чого, ОСОБА_11 , запропонував ОСОБА_12 вчинити крадіжку майна, з метою особистого збагачення, на вказану пропозицію ОСОБА_12 погодився. Переконавши ОСОБА_12 допомогти йому реалізувати свій злочинний намір направлений на незаконне збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , попросив у свого знайомого ОСОБА_14 , легковий автомобіль марки «ВАЗ» 2121, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом, для перевезення викраденого майна.
В подальшому ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 на вище вказаному автомобілі 11.01.2019 року, близько 00:30 год., прибули до ГК «Навігатор», що розташований в смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. Рухаючись по вказаному гаражному кооперативу, останні помітили біля гаражу № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 автоклав. Переконавшись в тому за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи згідно розподілених між ними раніше ролей, за допомогою пилок, які вони взяли із собою, демонтували автоклав - герметична металева труба, діаметром 120 см, довжиною 2,37 м, товщиною металу 13 мм, яка має дверцята розміром 820х820 мм, вагою 1000 кг. за ціною брухту металу, вартість складає 6130 гривень, який погрузили в причеп.
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на суму 6130 грн.
Крім того, 14 січня 2019 року в денний час, точного часу не встановлено, у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел направлений на повторне вчинення таємного викрадення майна, що належить жителям смт. Власівка м.Світловодськ Кіровоградської області. Після чого, ОСОБА_11 , повторно запропонував своєму товаришу ОСОБА_12 вчинити крадіжку майна, з метою особистого збагачення, на вказану пропозицію ОСОБА_12 погодився.
Переконавши ОСОБА_12 допомогти йому реалізувати свій злочинний намір направлений на повторне незаконне збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , попросив у свого знайомого ОСОБА_14 , легковий автомобіль марки «ВАЗ» 2121, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом, для перевезення викраденого майна. В подальшому ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 на вище вказаному автомобілі 15.01.2019 року, близько 00:30 год., прибули до СТ «Дніпро», що розташоване в смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. Рухаючись по вказаному садовому товариству, останні зупинились біля дачного будинку АДРЕСА_3 , який привернув їхню увагу, що належить ОСОБА_8 . Переконавшись в тому за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи згідно розподілених між ними раніше ролей, через фіртку, проникли на територію вище вказаного дачного будинку, яке є сховищем, де за допомогою пилок, які вони взяли із собою, демонтували та таємно викрали:
- металевий брухт у вигляді 32 секцій паркану, висота 1 метр, довжина 2 метри, виготовлена з металевих труб діаметром 20 мм, товщина металу 3 мм кожна, вагою: одна секція вагою 65 кг, загальною вагою 2080 кг, вартість якого складає 12 750 гривень 40 копійок;
- металевий брухт у вигляді фіртки, яка виготовлена: основа з металевого кутника 7х7 см, товщина металу 3 мм, висотою 1,5 метри, шириною 80 см, та металевих арматур, діаметром 12 мм, у кількості 8 штук, вагою 20 кг, вартість якого складає 122 гривні 60 копійок;
- металевий брухт у вигляді секції воріт, розміром висота 1,5 метри, ширина 2 метри, основа виготовлена з металевої арматури діаметром 15 мм, та металевих прутів діаметром 15 мм, у кількості 20 штук, вагою 30 кг, вартість якого складає 183 гривні 90 копійок.
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 , матеріальної шкоди на загальну суму 13056 гривень 90 копійок.
Крім того, 15 січня 2019 року в денний час, точного часу не встановлено, у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел направлений на повторне вчинення таємного викрадення будь-якого майна, що належить жителям смт. Власівка м.Світловодськ Кіровоградської області. Після чого, ОСОБА_11 , повторно запропонував своєму товаришу ОСОБА_12 вчинити крадіжку будь якого майна, з метою особистого збагачення, на вказану пропозицію ОСОБА_12 погодився.
Переконавши ОСОБА_12 допомогти йому реалізувати свій злочинний намір направлений на повторне незаконне збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , попросив у свого знайомого ОСОБА_14 , легковий автомобіль марки «ВАЗ» 2121, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом, для перевезення викраденого майна. В подальшому ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 на вище вказаному автомобілі 16.01.2019 року, близько 00:30 год. прибули до СТ «Мічурінець», що розташоване в смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області. Рухаючись по вказаному садовому товариству, останні зупинились біля дачного будинку АДРЕСА_4 , який привернув їхню увагу, що належить ОСОБА_15 .
Переконавшись в тому за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи згідно розподілених між ними раніше ролей, через фіртку, проникли на територію вище вказаного дачного будинку, яке є сховищем та повторно таємно викрали:
- металеві листи довжина 95 см, ширина 75 см, товщина металу 0,2 см, у кількості 62 штуки, вартість одного складає 72 гривні 66 копійок. Загальною вартістю 4504 гривні 92 копійки;
- металевий лист ширина 70 см, довжина 140 см, товщина металу 0,2 см, вартістю 100 гривень;
- металева труба довжиною 2,5 м, діаметром 40 мм, товщина металу 0,3 см, вартістю 89 гривень 05 копійок;
- металеві труби діаметром 60 мм, довжина 2 м, товщина металу 0,3 см, у кількості 2 штуки, вартість однієї складає 109 гривень 72 копійки, загальною вартістю 219 гривень 44 копійки;
- металеві труби діаметром 60 мм, довжина 1,8 м, товщина металу 0,3 см, у кількості 2 штуки, вартість однієї складає 98 гривень 75 копійок, загальною вартістю 197 гривень 50 копійок;
- металева бочка, висотою 95 см, діаметром 30 см, товщина металу 0,2 см, об`ємом 200 літрів, вартість якої складає 200 гривень.
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 5310 гривень 91 копійка.
Крім того, 16 січня 2019 року, у нічний час, перебуваючи на території СТ «Мічурінець», що розташоване в смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 привернув увагу дачний будинок АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_17 . Переконавшись в тому за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи згідно розподілених між ними раніше ролей, через паркан, що розподіляє дачні ділянки, проникли на територію вище вказаного дачного будинку, де їхню увагу привернув металевий сейф, який є сховищем. Після чого за допомогою металевого лому, який вони взяли із собою, зірвали навісний замок вказаного сейфу та з нього повторно таємно викрали:
- металевий мангал, ширина 50 см, висота 17 см,довжина 35 см, товщина металу 0,2 см, вартість якого складає 350 гривень;
- металева труба під мангал: товщина металу 0,3 см, діаметр 6 см, довжина 30 см, вартість якої складає 16 гривень 46 копійок;
- металевий мангал, довжина 80 см, ширина 35 см, висота 30 см, товщина металу 0,2 см, вартість якого складає 500 гривень;
- металева труба під мангал, діаметр 4 см, товщина металу 0,2 см, довжина 35 см, вартість якого складає 8 гривень 51 копійка;
- металева кришка до сковорідки чавунна, радянського виробництва: діаметром 62 см, товщина металу 20 мм, вагою 1,5 кг, за ціною брухту металу складає 9 гривень 20 копійок;
- металева сковорідка: діаметром 45 см, товщина металу 0,3 см, вартість якої складає 500 гривень;
- металеві прути, довжиною 1 м, діаметр 0,4 см, у кількості 58 штук;
- металева підставка під мангал, кустарного виготовлення, циліндричної форми: висотою 60 см, товщина металу 0,2 см, діаметром 40 мм, вагою 7 кг, за ціною брухту металу складає 42 гривні 91 копійка;
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину на вище вказаному автомобілі марки «ВАЗ» 2121, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом зникли та викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 1427 гривень 8 копійок.
Крім того, 16 січня 2019 року, у нічний час, перебуваючи на території СТ «Мічурінець», що розташоване в смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 привернув увагу дачний будинок АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_13 . Переконавшись в тому за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи згідно розподілених між ними раніше ролей, перелізли через паркан, що огороджує дачну ділянку та проникли на територію вище вказаного дачного будинку, де їхню увагу привернула господарська будівля, яке є сховищем. Після чого за допомогою металевого лому зламали двері до господарської будівлі, звідки повторно таємно викрали:
- металеві кутники: ширина 5х5 см, товщина металу 0,5 см, довжина 1,5 метри, у кількості 12 штук, вартість одного складає 73 гривні 52 копійки, загальною вартістю 882 гривні 24 копійки;
- металеві труби діаметром 5 см, товщина металу 0,3 см, довжина 2 м, у кількості 12 штук, вартість однієї складає 90 гривень 48 копійок, загальною вартістю 1085 гривень 76 копійок;
- металеві двері, які виготовленні з металевого листа розміром: ширина 70 см, довжина 130 см, товщина металу 0,5 см, вагою 14 кг, за ціною брухту металу складає 85 гривень 85 копійок;
- металева арматура, діаметром 6 мм, довжиною 2,5 м, у кількості 14 штук, вартість однієї складає 7 гривень 23 копійки, загальною вартістю 101 гривня 22 копійки;
- металевий лист розміром 80х80 см, товщина металу 0,5 см, вартість якого складає 163 гривні 28 копійок;
- металевий лист розміром 80х120 см, товщина металу 0,5 см, вартість якого складає 244 гривні 93 копійки.
Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину на вище вказаному автомобілі марки «ВАЗ» 2121, державний номер НОМЕР_1 разом з причепом зникли та викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 2563 гривні 28 копійок.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин вчинення кримінального правопорушення та доведеності вини, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині цивільного позову та призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_12 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити та стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у солідарному порядку на його користь 157 622 грн. у відшкодування завданої шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років позбавлення волі допустив невиправдану та необгрунтовану оскаржуваним вироком м`якість щодо визначення міри покарання за ч.2, 3 ст.185 КК України. Оскільки, обвинувачені раніше судимі за злочини проти власності, але на шлях виправлення не стали, ніяких висновків для себе не зробили та знову скоїли корисний злочин, обравши в якості способу заробітку та існування систематичне вчинення корисливих злочинів. Також судом не надано оцінки та не прийнято до уваги те, що обвинувачені, будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, за місцем мешкання характеризується негативно. Наведені відомості стосовно особистості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поряд із обставинами даної справи у вигляді 6 (шість) епізодів організованої злочинної діяльності, у своїй сукупності засвідчують системність протиправної поведінки обвинувачених та їх небажання вставати на шлях виправлення, що усуває можливість їх звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком та є підставою для висновку про м`якість призначеного даним особам покарання враховуючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідповідність ступеню такого покарання особам обвинувачених. Призначаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання і звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, чисельність епізодів злочинної діяльності й дані про особу обвинувачених, та в свою чергу не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особі обвинувачених, не сприятиме їх виправленню та попередженню вчиненню ними нових злочинів, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України. Так, обвинувачені раніше судимі за злочини проти власності, але на шлях виправлення не стали, ніяких висновків для себе не зробили та знову скоїли корисний злочин, обравши в якості способу заробітку та існування систематичне вчинення корисливих злочинів. Також судом не надано оцінки та не прийнято до уваги те, що обвинувачені, будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, за місцем [спікання характеризується негативно. Наведені відомості стосовно особистості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поряд із обставинами даної справи у вигляді 6 (шість) епізодів організованої злочинної діяльності, у своїй сукупності, засвідчують системність протиправної поведінки звинувачених та їх небажання вставати на шлях виправлення, що усуває можливість їх звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком. Викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів без реального відбування ними покарання. Також, вважає що оскаржуваний вирок суду в частині розгляду судом позовної заяви ОСОБА_7 щодо відшкодування шкоди (збитків) завданих злочинними діями обвинуваченими підлягає скасуванню, а позовна заява задоволенню, виходячи з наступного. Суд першої інстанції абсолютно нічого не зазначив, чому саме розмір шкоди від злочину завданої ОСОБА_7 складає лише 6130 грн., а не вся суму, що вказана була ним позові та розмір якої згідно висновку № П-124 експертного товарознавчого дослідження від 10.12.2019 року, складеного Кременчуцьким відділенням Полтавської ТПП становить 86850грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин вчинення кримінального правопорушення та доведеності вини, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині цивільного позову та призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_12 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов його, ОСОБА_8 , задовольнити та стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у солідарному порядку на його користь 157622 грн. у відшкодування завданої шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за у вигляді 4 років позбавлення волі допустив невиправдану та необгрунтовану оскаржуваним вироком м`якість щодо визначення міри покарання за ч.2, 3 ст.185 КК України. Оскільки, обвинувачені раніше судимі за злочини проти власності, але на шлях виправлення не стали, ніяких висновків для себе не зробили та знову скоїли корисний злочин, обравши в якості способу заробітку та існування систематичне вчинення корисливих злочинів. Також судом не надано оцінки та не прийнято до уваги те, що обвинувачені, будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, за місцем мешкання характеризується негативно. Наведені відомості стосовно особистості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поряд із обставинами даної справи у вигляді 6 (шість) епізодів організованої злочинної діяльності, у своїй сукупності засвідчують системність протиправної поведінки обвинувачених та їх небажання вставати на шлях виправлення, що усуває можливість їх звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком та є підставою для висновку про м`якість призначеного даним особам покарання враховуючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідповідність ступеню такого покарання особам обвинувачених. Призначаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання і звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, чисельність епізодів злочинної діяльності й дані про особу обвинувачених, та в свою чергу не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особі обвинувачених, не сприятиме їх виправленню та попередженню вчиненню ними нових злочинів, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України. Так, обвинувачені раніше судимі за злочини проти власності, але на шлях виправлення не стали, ніяких висновків для себе не зробили та знову скоїли корисний злочин, обравши в якості способу заробітку та існування систематичне вчинення корисливих злочинів. Також судом не надано оцінки та не прийнято до уваги те, що обвинувачені, будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, за місцем мешкання характеризується негативно. Наведені відомості стосовно особистості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поряд із обставинами даної справи у вигляді 6 епізодів організованої злочинної діяльності, у своїй сукупності засвідчують системність протиправної поведінки обвинувачених та їх небажання вставати на шлях виправлення, що усуває можливість їх звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком. Також, вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині розгляду судом позовної заяви його, ОСОБА_8 , щодо відшкодування шкоди (збитків) завданих злочинними діями обвинуваченими підлягає скасуванню, а позовна заява задоволенню, виходячи з наступного. Суд першої інстанції абсолютно нічого не зазначив, чому він дійшов висновку, що обвинувачені повністю відшкодували йому завдану шкоду у повному обсязі та чому відмовив у стягненні заявленої у цивільному позові суму у розмірі 157622 грн., доведену належними доказами.

Заслухавши доповідача, заслухавши потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та їх представника ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню у частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінальних правопорушень та юридична кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не оспорюється, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинувачених і вважає, що їх дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), пов`язана з проникненням у сховище.

Разом із тим на переконання колегії суддів призначаючи обвинуваченим покарання, районний суд не в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував особи обвинувачених, які вчинили злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, ОСОБА_12 є інвалідом, частково відшкодували потерпілим спричинену шкоду, у вчиненому розкаялися. Врахував відсутність обтяжуючих обставин покарання та пом`якшуючу обставину часткове відшкодування спричиненої шкоди потерпілим.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України із випробуванням з іспитовим строком обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 районний суд не навів у вироку переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість їх виправлення без реального відбування покарання та безпідставно звільнив останніх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та звільняючи останніх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, недостатньо врахував особи винних, ступінь тяжкості скоєних злочинів, чисельність епізодів злочинної діяльності, обставини їх вчинення, та не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням останніх від відбування з випробуванням з іспитовим строком, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особам обвинувачених, та не сприятиме їх виправленню та попередженню вчиненню ними нових злочинів, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.

На переконання колегії суддів, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та попередження нових злочинів, без реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині застосування ст. ст. 75, 76 КК України з постановленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, колегія суддів враховує тяжкість інкримінованих останнім злочинів які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких, обставини вчинення злочинів та осіб обвинувачених. Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обвинувачений ОСОБА_11 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, частково відшкодував потерпілим спричинену шкоду, у вчиненому розкаявся. Враховує обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого часткове відшкодування спричиненої шкоди та відсутність обтяжуючих обставин, враховує чисельність епізодів вчинених злочинів, яких 6 (шість), позицію потерпілих, які наполягають на призначенні обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі та призначає покарання в межах інкримінованих санкції статей кримінального закону у виді позбавлення волі у тому ж розмірі, що призначив суд першої інстанції, без застосування ст.75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має інвалідність, частково відшкодував потерпілим спричинену шкоду, у вчиненому розкаявся. Колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого часткове відшкодування спричиненої шкоди потерпілим та відсутність обтяжуючих обставин, враховує чисельність епізодів вчинених злочинів, яких 6 (шість), та позицію потерпілих, які наполягають на призначенні обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі та призначає покарання в межах санкції інкримінованих статей кримінального закону у вигляді позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України.

Зокрема ОСОБА_11 призначає остаточне покарання у тому ж розмірі, яке призначив суд першої інстанції у виді 4 років позбавлення волі, а ОСОБА_12 колегія суддів, із урахуванням того, що він є інвалідом 2 групи, вважає що судом першої інстанції призначено надто суворе покарання та враховуючи положення ст.404 КПК України призначає останньому остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Разом із тим, колегія суддів не вбачає підстав для посилення покарання обвинуваченим до 5 років, тому в цій частині апеляційні скарги потерпілих підлягають задоволенню частково.

Крім того, доводи апеляційних скарг потерпілих стосовно задоволення в повному обсязі цивільних позовів та стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 157 622 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 98 148 грн. є необґрунтованими та безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинуваченими було викрадено майно ОСОБА_7 , вартість якого згідно висновку експерта судово товарознавчої експертизи №423 від 31.01.2019(т.1 а.с.186-197) встановлено за ціною металобрухту в сумі 6200 грн.

Обвинуваченими було відшкодовано вказану суму потерпілому що підтверджується письмовою розпискою потерпілого ОСОБА_7 від 18.06.2019 (т.1 а.с. 115).

Також, обвинуваченими було викрадено майно ОСОБА_8 , вартість якого згідно висновку експерта судово товарознавчої експертизи №423 від 31.01.2019(т.1 а.с.186-197) встановлено за ціною металобрухту в сумі 13 000 гривень. Обвинуваченими було відшкодовано вказану суму потерпілому, що підтверджується письмовою розпискою потерпілого ОСОБА_8 від 18.06.2019 (т.1 а. с. 117).

Крім того, потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належних доказів у підтвердження того, що вартість викраденого майна є значно більшою до суду належних доказів на підтвердження вартості викраденого майна надано не було. Потерпілими було надано тільки розрахунок відновлювальних робіт та матеріалів, який у даному випадку із урахуванням вищевикладених обставин не може бути врахований колегією суддів.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , із ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасувати у частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 та призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнати винним та призначити покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рахувати з моменту взяття під варту, тобто з 07 квітня 2021 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими які тримаються під вартою у той же строк з дня вручення їм копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)