ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 766/473/16-к
Провадження № 11-сс/819/150/21 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали провадження №0004407 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженню ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2020 року про відмову в накладенні арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковника поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме на будівлю адмінкорпусу літ. «А», загальною площею 1797,6 кв.м., по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні що належить ТОВ «Норберт Груп», відмовлено.

Не погодившись ухвалою суду прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на майно, як про те зазначено в клопотанні слідчого.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, апелянт вказує на те, що слідчий суддя у своєму рішенні про відмову у задоволенні клопотання не взяв до уваги, що 02.02.2021 року нежитлові приміщення визнано речовим доказом кримінальному провадженні, т.я. матеріальні об`єкти нерухомого майна були об`єктом кримінально-протиправних дій та набуті кримінально-протиправним шляхом. Необхідність накладання арешту на нерухоме майно є запобігання можливості його відчуження іншим особам.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правовим змістом ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За нормами ст. 16 КПК України, є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню; що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 10 ст. 170 КПК України визначає предмети на які може бути накладено арешт, серед яких є і нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна, серед іншого, має містити підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування та розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України - при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна з підстави, передбаченої ч.2 ст. 170 КПК України у вигляді збереження речового доказу по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковник поліції ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 22.08.2014 року в ЄРДР за №0004407, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364-1 ч.1 КК України.

05.02.2021 року ( датоване 04.02.2021 року) старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковник поліції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням про накладення арешту на нежитлові приміщення адмінкорпусу літ. «А» по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні у кримінальному провадженні №0004407, зазначене у ньому, посилаючись на те, що майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, набутого кримінально протиправним шляхом.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що прокурор не довів, що нерухоме майно відносяться до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя без наведених достатніх мотивів та посиланням на норми закону не обґрунтував своє рішення щодо відмови у накладенні арешту на нежитлові приміщення адмінкорпусу літ. «А» по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні, оскільки вважає, що доводи слідчого судді, про те що слідчим в клопотанні про накладення арешту не наведено обставин, передбачених ч. 2 ст. 173 КПК України та не зазначено мети арешту, визначеної ч.2 ст. 170 КПК України і в клопотанні не зазначено мету для накладення арештує необґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого повинно буди задоволене.

Дослідивши клопотання, внесене в межах кримінального провадження № №0004407, про накладення арешту на вищезазначене майно, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по її відчуженню колегія суддів прийшла до висновку про задоволення клопотання слідчого, оскільки вони є предметом злочину у вищезазначеному кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України з приводу якого вчинялось злочинне діяння та мають значення для останнього, існує можливість пошкодження, псування, використання, а також отримане внаслідок вчинення цих кримінальних правопорушень, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковник поліції ОСОБА_9 від 02.02.2021 року майно нежитлові приміщення адмінкорпусу літ. «А» по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні визнано та приєднано в якості речових доказів з відповідним обґрунтуванням визнано речовим доказом у відповідності до ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього колегія суддів, встановила належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України .

Крім того, таке обмеження права власності як арешт майна, в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні слідчого майна, суддя не в повній мірі врахував обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, прокурором не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, а саме транспортних засобів та заборони ним розпоряджатися будь-яким чином, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.

На зазначені недоліки слідчий суддя суду першої інстанції не звернув уваги та прийняв рішення яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів виходить з вимог п.1, 2 ч.2 ст.173 КПК України у якій зазначено, що слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 171-174,404,407,422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженню ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковника поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на будівлю адмінкорпусу літ. «А», загальною площею 1797,6 кв.м., по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні що належить ТОВ «Норберт Груп» у кримінальному провадженні №0004407 скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області підполковника поліції ОСОБА_9 задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно нежитлове приміщення будівлі адмінкорпусу літ. «А», загальною площею 1797,6 кв.м., по вул. Червонофлотській, 17, в м. Херсоні що належить ТОВ «Норберт Груп» у кримінальному провадженні №0004407 шоляхом заборони його відчуження та розпорядження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .