КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

25 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002552 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баранівка Житомирської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних проступків суд визначив ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, у 2019 році, у невстановлений час та місці, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014 на ім`я ОСОБА_5 на право керування транспортним засобом.

З метою виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_5 у 2019 році, у невстановлений час та місці, знайшов через мережу Інтернет невстановлену особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, яка після отримання анкетних даних від ОСОБА_5 , могла підробити посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 на ім`я останнього.

Продовжуючи свій злочинний умисел, з метою пособництва у підробленні документа, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014 на своє ім`я та в подальшому отримання даного документа, ОСОБА_5 , у невстановлений час та місці, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, відправив СМС-повідомлення на номер мобільного телефону невстановленої особи разом із фото втраченого посвідчення водія та передав свої анкетні дані.

Після чого, у невстановлений час, перебуваючи у відділенні № 333 «Нової пошти», що за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполева, 13-А, за попередньою змовою, ОСОБА_5 , діючи умисно, від невстановленої особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, отримав посилку із завідомо підробленим документом, а саме посвідченням водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014 на своє ім`я.

Крім того, після вчинення вищевказаних пособницьких дій, які виразились у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права з метою використання його іншою особою, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014 на його ім`я.

В подальшому, 08.12.2020 року приблизно о 01 год. 35 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, буд. 13, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014на його ім`я, діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії, завідомо знаючи, що дане посвідчення водія, отримане у супереч встановленому законом порядку, рухаючись за кермом автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Роlо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, які висловили вимогу ОСОБА_5 надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У цей час, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред`явив працівникам поліції підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ № 1841 від 23.06.2014 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було прийнято поліцейським роти № 1, батальйону № 4 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_8 , тим самим використав завідомо підроблений документ.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 змінити, пом`якшити останньому покарання та зменшити суму штрафу.

Крім того, захисник просить виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року посилання на ст. 124 КК України про стягнення із ОСОБА_5 на користь держави 1 307, 60 грн.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу захисник обвинуваченого посилається на те, що оскаржуваний вирок суду є занадто суворим, оскільки суд першої інстанції з недостатньою повнотою врахував особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що він має на утриманні малолітнього сина 2015 року народження, раніше не судимий, характеризується позитивно, визнав свою вину у скоєному та щиро покаявся, тимчасово не працює, його мати 1956 року народження, є особою похилого віку та перебуває на пенсії.

З огляду на зазначені вище обставини захисник вважає, що вирок суду підлягає зміні, як занадто суворий, що не відповідає матеріальному стану обвинуваченого ОСОБА_5 та є для нього непосильним.

Крім того, сторона захисту звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, посилаючись на вимоги ст. 124 КПК України, оскільки ст. 122 цього Кодексу встановлено, що витрати пов`язані із залученням експерта несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта.
При цьому захисник також посилається на ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», якою передбачено, що проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам із Державного бюджету України, а на замовлення обвинуваченого здійснюється за рахунок замовника.
Таким чином, як вважає захисник, покладення витрат на обвинуваченого можливе тільки у випадку, якщо експертиза проводилась на замовлення сторони захисту.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної захисника та просив залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у пособництві в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою, а також у використанні завідомо підробленого документа, тобто у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних проступків у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував тяжкість вчинених ним проступків, конкретні обставини справи, відсутність тяжких наслідків та шкоди внаслідок протиправних дій обвинуваченого.
Також суд прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, те, що він раніше не судимий, не працює, на спеціальних обліках не перебуває, та відсутність негативних даних, що характеризують особу останнього.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення кримінальних проступків, яка свідчить про усвідомлення заподіяного та бажання відвернути негативні наслідки, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи його критичне ставлення до вчиненого, реалізуючи принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, як за окремі кримінальні проступки, так і за їх сукупністю у виді штрафу.
Крім того, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, суд визнав необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1307 грн. 60 коп.
Приймаючи до уваги мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, які наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає, що вони дозволяють зробити висновок про те, що це покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних проступків та особі обвинуваченого, а тому є законним, справедливим та обґрунтованим.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для зміни вироку та призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Незважаючи на вказані вимоги закону, а також доводи, на які захисник обвинуваченого посилається у своїй апеляційній скарзі, зокрема на те, щосуд першої інстанції з недостатньою повнотою врахував особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що він має на утриманні малолітнього сина 2015 року народження, раніше не судимий, характеризується позитивно, визнав свою вину у скоєному та щиро покаявся, тимчасово не працює, а його мати 1956 року народження, є особою похилого віку та перебуває на пенсії, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, як за своїм видом, так і розміром.
Посилання захисника на те, що вирок суду в частині розміру штрафу підлягає зміні, як занадто суворий, що не відповідає матеріальному стану обвинуваченого ОСОБА_5 та є для нього непосильним, не може бути визнане обґрунтованим, оскільки той факт, що обвинувачений не працює сам по собі не може служити свідченням того, що сума призначеного йому штрафу є для нього явно непосильною, оскільки за своїм віком та станом здоровя він є працездатною особою, яка може і повинна працювати.
Що ж стосується наявності на утриманні малолітнього сина та матері похилого віку, то як встановлено судом апеляційної інстанції, син обвинуваченого проживає та перебуває на утриманні його матері, з якою обвинувачений розлучився, а у матері самого обвинуваченого, яка також проживає окремо, є інші діти (брат обвинуваченого), які так само зобов`язанні піклуватися про своїх батьків.

Більш того, суду апеляційної інстанції не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували той факт, що неповнолітній син обвинуваченого та його матір матеріально залежать від обвинуваченого ОСОБА_5 , який до того ж, як зазначається в апеляційній скарзі, не працює.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає також доводи апеляційної скарги захисника щодо виключення із мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку посилання про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави витрат, пов`язаних із залученням експерта в сумі 1 307, 60 грн., оскільки вказане рішення суду щодо розподілу процесуальних витрат повністю відповідає вимогам закону, зокрема ч. 2 ст. 124 КПК України, якою прямо передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а посилання захисника на положення ч. 1 ст. 122 цього Кодексу про те, що в даному випадку витрати, пов`язані із залученням експертів повинна нести сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта, слід визнати помилковим, з огляду на те, що положення вказаної норми закінчуються словами: «крім випадків, встановлених цим Кодексом».

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 , без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/41797/20

Номер провадження : 11-кп/824/1740/2021

Категорія: ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1