Справа № 463/4145/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/555/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000501 від 08.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,
за участю:
представника адвоката ОСОБА_6

встановила :

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.04.2021 задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, а саме: об`єкт нерухомості земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2776, площею 0,125 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту.

Зобов`язано державного реєстратора, якому буде доручено виконання ухвали, невідкладно з моменту отримання ухвали суду про накладення арешту на вказане майно, внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_8 від 22.12.2020, земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2776, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000501 від 08.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Дослідивши матеріали клопотання, яке відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, враховуючи те, що є підстави вважати щодо можливого заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди інтересам держави, з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, недопущення приховування, використання, перетворення, передачі нерухомого майна, а також те, що вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання слідчого слід задовольнити
На дану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді. Вважає ухвалу слідчого судді про накладення арешту незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт мотивує тим, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_7 , відбувся за відсутності та без повідомлення власника ОСОБА_7 , а копію ухвали він отримав 06.05.2021. Останнім днем на подання апеляційної скарги вважає 11.05.2021.
На підтримку вимог апеляційної скарги зазначає, що накладаючи арешт на земельну ділянку, слідчий суддя всупереч вимогам КПК України задовольнив клопотання слідчого, хоча в даному випадку звертатись із клопотанням про арешт майна має право лише прокурор, а не слідчий. Апелянт наголошує, що ОСОБА_7 немає жодного відношення до кримінального провадження за ч. 2 статті 364 КК України, відносно нього не внесені жодні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки відомості про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, у матеріалах провадження відсутні, то він на даному етапі досудового розслідування має статус третьої особи. Відповідно до положень КПК України звертатися з клопотанням про накладення арешту відносно майна третьої особи може виключно прокурор. На думку апелянта, накладення арешту на майно третьої особи за клопотанням слідчого є свідченням порушення процесу та може бути самостійною підставою для скасування відповідної ухвали слідчого судді.
Апелянт наголошує що ОСОБА_7 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу № 480 від 23.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 . ОСОБА_7 у встановленому законом порядку права власності на вищевказану земельну ділянку не позбавлений, його право власності ніким не оспорюється. Він є добросовісним набувачем та відносно нього діє презумпція добросовісності, яка передбачена чинним законодавством України.
Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Апелянт заявляє, що позбавлення добросовісного власника майна можливості розпоряджатися власністю як захід забезпечення кримінального провадження порушує право власності та суперечить статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні, відсутні підстави які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи
Адвокат ОСОБА_6 вважає, що доводи слідчого у клопотанні про те, що арештована земельна ділянка є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки незаконно надана із земель лісового фонду, є лише припущенням, адже достатніх доказів віднесення арештованої земельної ділянки, з урахуванням у тому числі її кадастрового номера, саме до земель лісового фонду матеріали справи не містять. Також слідчим не надано доказів, що на вказаній земельній ділянці є лісові насадження, з метою збереження яких та ландшафту земельної ділянки, її власнику, ухвалою слідчого судді, заборонено користуватись нею та проводити на ній будівельні роботи.
Апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя здійснив звичайне відтворення доводів слідчого, навів шаблонні мотиви без дослідження конкретних фактів та аргументів. В ухвалі не наведено жодних доказів на підтвердження існування фактів проведення активних будівельних робіт, тому незрозуміло, яким чином це встановлено слідчим суддею. Також в ухвалі не наведено жодного факту і, відповідно, не надано слідчим жодного доказу пов`язаного зі зміною ландшафту земельної ділянки чи доказів у вигляді зрубаних дерев.
Апелянт наголошує, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_7 не була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить жодних слідів або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюється під час кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, думку представника ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 який просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про залишення ухвали суду першої інстанції без зміни, висловленні в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали клопотання у кримінальному провадженні, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Також, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.197-1 КК України є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст. 79 Земельного Кодексу).

При винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього доказів в матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, в суд першої інстанції було подано клопотання, яке мотивоване тим, що у провадженні першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000501 від 08.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що начальник Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_11 з метою одержання неправомірної вигоди, зловживав своїм службовим становищем всупереч інтересів служби шляхом тиску на посадових осіб органів місцевого самоврядування та державних лісогосподарських підприємств Івано-Франківської області, отримав на близьких родичів та інших підставних осіб право власності на 29 земельних ділянок, які знаходяться на території Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та перебувають у володінні ДП «Ворохтянський лісгосп».
Відповідно до відомостей отриманих від ДП «Львівська державна лісовпорядна експедиція» встановлено, що місце розташування земельних ділянок, шляхом накладення картографічних матеріалів збігається із кварталами, які перебувають у володінні ДП «Ворохтянське лісове господарство», а тому вони належать до земель лісового фонду.
У той же час, відповідно до відповіді ДП «Ворохтянський лісгосп» будь-яких погоджень на відчуження земельних ділянок не надавав.
У ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :22:002:2776 реєструвалась в землевпорядних органах протягом 2016-2019 роках та як на підставу для реєстрації надавався державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий Поляницькою сільською радою Яремчанського району Івано-Франківської області. Разом з тим, Поляницькою сільською радою у 2001 році зареєстровано два державні акти на право власності на земельні ділянки двом суб`єктам господарювання. Державні акти на право власності на земельні ділянки, які значаться такими, що видані Поляницькою сільською радою Яремчанського району Івано-франківської області та датовані 2001 роком мають ознаки підробки.
У подальшому, громадяни на яких оформлені земельні ділянки, що фактично знаходяться в межах земель лісового фонду, в межах виділів, що перебувають у віданні ДП «Ворохтянський лісгосп», у період з 2016 року по теперішній час уклали сумнівні договори купівлі-продажу, відповідно до яких власником земельної ділянки кадастровий номер :22:002:2776 є ОСОБА_7 . Також встановлено, що на даний час зазначені особи продовжують укладати сумнівні договори купівлі-продажу, чим здійснюють легалізацію земельних ділянок, які були оформлені з порушенням чинного законодавства. На даний час є достатні підстави вважати, що на земельній ділянці, що розташована на території ДП «Ворохтянське лісове господарство» проводяться або можуть проводитись активні будівельні роботи, які у своєму прояві пов`язані зі зміною ландшафту земельної ділянки, та приймаючи до уваги, що земельна ділянка має насадження у вигляді дерев, а земля відноситься до лісового фонду, є необхідність у збереженні її, з метою попередження нанесенню додаткових збитків у вигляді зрубаних дерев та виведенні земельної ділянки із володіння лісового господарства, а також те, що вищевказана земельна ділянка має значення для досудового розслідування, оскільки була об`єктом кримінально-протиправних дій, та підпадає під визначення ст.98 Кримінального процесуального кодексу України, одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та має важливе значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.
Висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку є обґрунтованим. Він базується на даних про те, що ця земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, яке ведеться за ч. 2 ст. 364 ККУ щодо зловживання службовою особою службовим становищем в питанні отримання, на підставних осіб, право власності на 29 земельних ділянок, які знаходяться на території Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та перебувають у володінні ДП « Волохтянський Лісгосп».
Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання земельних ділянок, які фактично знаходяться в межах земель лісового фонду, в межах виділів, що перебувають у віданні ДП «Ворохтянський лісгосп»,предметом вчинення кримінальних правопорушень та такими, що можуть бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування заборони розпоряджатися ними може призвести до їх подальшого відчуження , а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати земельні ділянки, які належать, зокрема ОСОБА_7 , предметом кримінального правопорушення та відповідають критеріям речових доказів, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що земельні ділянки на які оформлені сумнівні документи на право власності у 2019 році, в межах 24 кварталу, де знаходиться земельна ділянка кадастровий номер :22:002:2776, здійснювалися лісозаготівельні роботи - рубка дерев, що підтверджує використання території ДП «Ворохтянський лісгосп».
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 є законним володільцем земельна ділянка кадастровий номер :22:002:2776, також є безпідставними та нічим не підтвердженими, оскільки правомірність набуття права власності на вказану земельну ділянку на даний час є предметом перевірки органом досудового розслідування.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є підставою для скасування судового рішення та підлягають з`ясуванню під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, в апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні, не вбачається

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме: об`єкт нерухомості земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2776, площею 0,125 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: