Справа № 738/229/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/201/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000598 від 17.12.2019 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Чернігівської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з часу його затримання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2512,00 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2019 року, близько 15-00 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи по вулиці Сіверський шлях у м. Мена Чернігівської області, поряд з будинком № 83-А в приміщенні якого знаходиться кафе «Корона» ФОП ОСОБА_9 з метою заволодіння транспортним засобом, умисно, таємно, з корисливим мотивом, заволодів мопедом марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який у відповідності до тимчасового реєстраційного талона НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , але фактично користується ним ОСОБА_10 та перевів його до господарства по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку експерта № 209/20-24 від 14.01.2020 року, вартість мопеда марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, станом на 16.12.2019 складає 7935,00 грн., чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просив скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що показання свідка ОСОБА_11 є показаннями з чужих слів, так як про наявність мопеду у дворі він дізнався від своєї дочки, яка ні під час досудового розслідування, ні судом допитана не була.

Звертає увагу, що свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що під час проведення огляду 24.12.2019 року мопед з двору викотили працівники поліції, при цьому обвинувачений жодний дій не вчиняв, нічого не говорив та мопед не видавав. Такі показання понятих у оскаржуваному вироку не зазначені.

Вказує, що під час розгляду даного провадження впізнання транспортного засобу не проводилось та не було встановлено, яким чином він опинився у домогосподарстві свідка ОСОБА_11 .

Тому, на думку апелянта, враховуючи вказане, показання потерпілого та свідків не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Заява про вчинення кримінального правопорушення також не є доказом вини його підзахисного, так як вказує лише на факт вибуття із володіння потерпілого транспортного засобу.

Протокол огляду місця події від 16.12.2019 року є недопустимим доказом, так як з його змісту не зрозуміло, яка саме ділянка відкритої місцевості є місцем події та оглядається. Також під час проведення вказаної слідчої дії було порушено вимоги ст. 104 КПК України, так як не зазначено дату народження та місце проживання потерпілого, а так само не вказано технічний пристрій SD-флеш накопичувач, на якому міститься файл із зовнішніх камер відеоспостереження кафе «Корона», природа походження якого не відома. Також на порушення вимог ст. 105 КПК України, на додатках до протоколу відсутня дата їх складання та підписи учасників слідчої дії.

Протокол огляду від 24.12.2019 року не відповідає вимогам ст. 237 КПК України, так як під час даної слідчої дії, яка проведена за участю ОСОБА_7 , слідчий не оглядав, а ні місцевість, а ні приміщення, а ні речі чи документи. Окрім того, під час даної слідчої дії ОСОБА_7 не був підозрюваним у даному провадженні та не мав жодного процесуального статусу, що також суперечить вимогам ст. 237 КПК України. На порушення вимог ст. ст. 104, 105 КПК України, у протоколі не зазначено дату народження та місце проживання ОСОБА_7 , що не дозволяє ідентифікувати особу, а додаток до протоколу не містить підписів понятих, які брали участь у даній слідчій дії.

Зазначає, що під час досудового розслідування з двору свідка ОСОБА_11 без будь-яких правових підстав вилучено мопед, який йому не належить. Вказана слідча дія не відображена у жодному процесуальному документі.

Протокол проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 року та заява ОСОБА_7 про добровільну видачу мопеду є недопустимими доказами, так як дані документи підписані ним під психологічним та фізичним тиском працівників поліції. На порушення вимог ст. ст. 104, 105 КПК України, протокол слідчого експерименту та додаток до нього не підписані спеціалістом, який брав участь у ньому. Відсутні відомості про місце проживання та дату народження спеціаліста.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 84, 99 КПК України, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №740/3597/17 від 14.09.2020 року, апелянт вважає, що у даному випадку слідчий експеримент за участю підозрюваного проведено у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, що варто розцінювати як допит, проведений під час досудового розслідування.

Також звертає увагу, що згідно витягу з ЄРДР від 28.02.2020 року Менською місцевою прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом застосування особами, які представилися працівниками поліції, щодо ОСОБА_7 фізичного насильства з метою зізнання останнього у незаконному заволодінні транспортним засобом. Досудове розслідування у даному провадженні не закінчено.

Відповідно до постанови Менського районного суду від 20.03.2020 року провадженні у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 за керування ним 24.12.2019 року, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, мопедом, у заволодінні якого обвинувачується останні, закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою причетність до скоєння даного злочину. Повідомив, що того дня перебував у стані алкогольного сп`яніння та подій не пам`ятає.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні суду 1 інстанції повідомив, що у грудні 2019 року, в обідній час, у нього викрали мопед «Вайпер», який він залишив напроти кафе «Корона». На кермі залишив шолом червоного кольору. Мопед був у справному стані. Коли вийшов з кафе, то виявив, що мопед зник. Через декілька днів працівники поліції повернули йому мопед та повідомили про обставини скоєння злочину.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний судом 1 інстанції, показав, що 17.12.2019 року він з дружиною були відсутні вдома, йому зателефонувала дочка та повідомила, що у них у дворі стоїть мопед, на що він відповів, що його, мабуть, хтось поставив та поїхав на іншому транспорті, так як у них на подвір`ї знайомі люди залишають свої велосипеди та ідуть на автобус. Коли через декілька днів повернувся додому, то даний мопед стояв у дворі. Через деякий час, під час випадкової зустрічі з працівником поліції, він дізнався, що ОСОБА_7 викрав мопед, на що він, свідок, вказав, чи не той мопед, що стоїть у нього дворі. Через декілька днів до нього додому приїхали працівники поліції з обвинуваченим та забрали мопед. Хто саме виводив мопед, він не пам`ятає. Також свідок повідомив, що ОСОБА_7 раніше бував у нього у дворі.

Доводи захисника про те, що показання свідка ОСОБА_11 відповідно до положень ст. 97 КПК України, є показаннями з чужих слів, а тому не можуть братися судом до уваги, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Системне тлумачення вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що показанням з чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.

Зважаючи на зміст показань даного свідка, які останній надав суду 1 інстанції, враховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що показання свідка ОСОБА_11 , в силу положень ст. 97 КПК України, не є показаннями з чужих слів, оскільки зазначений свідок особисто сприймав події, які повідомляв у судовому засіданні, зокрема щодо перебування викраденого мопеду в його господарстві.

Допитаний у судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_12 повідомив, що у грудні 2019 року був присутній в якості понятого, коли з двору ОСОБА_11 працівники поліції вивели мопед «Вайпер» синього кольору з шоломом на кермі та поставили біля двору.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що показання потерпілого та свідків, а так само заява про вчинення кримінального правопорушення не доводять факт вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 та не можуть бути доказом його причетності є безпідставними, оскільки дані докази є складовою усіх допустимих доказів та свідчать про вчинення кримінального правопорушення, при цьому вина обвинуваченого підтверджується іншими доказами в своїй сукупності. Крім того, згідно вимог ст. 374 КПК України, суд не повинен дослівно викладати у вироку показання учасників судового провадження. Показання свідків суд виклав у вироку узагальнено, які відповідають суті їх показань відповідно до технічного запису судового засідання.

Вина обвинуваченого підтверджується також письмовими доказами, які містять матеріали кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Згідно заяви від 24.12.2019 року про добровільну видачу речей та протоколу огляду від 24.12.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що бажає видати мопед, який він викрав 16.12.2019 року поблизу кафе «Корона» та поставив під навіс у господарстві по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Отже, огляд речей чи/та документів проведений слідчим після внесення інформації в Єдиний реєстр досудових розслідувань є слідчою (розшуковою) дією, не суперечить вимогам КПК України та спрямований на отримання (збирання) або перевірку доказів.

Протокол, який складає слідчий у процесі огляду речей чи/та документів, повинен відповідати вимогам ч. 3 ст. 104 КПК України та є процесуальним джерелом доказів згідно із положеннями ч. 2 ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України. За умови відповідності ч. 1 ст. 98 КПК України (матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення) речі, надані особою до заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення та оглянуті слідчим в межах слідчої (розшукової) дії - огляду, є речовими доказами і повинні зберігатися за правилами, встановленими КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.12.2019 року потерпілий ОСОБА_10 звернувся із заявою до відділу поліції за фактом незаконного заволодіння мопедом марки «VIPER», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер рами НОМЕР_3 , синього кольору, який знаходився біля кафе «Корона». Наступного дня за вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР.

24.12.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що бажає добровільно видати мопед, який він викрав 16.12.2019 року поблизу кафе «Корона», про що свідчить написана власноруч заява ОСОБА_7 .

Цього ж дня у порядку, передбаченому ст. 237, 223 КПК України, слідчий, окрім іншого, провів огляд речей, виданих ОСОБА_7 , та за його результатами склав відповідний протокол, який відповідає вимогам ч. 3 ст. 104 КПК України. Помилка у імені особи, яка вказана у протоколі від 24.12.2019 року, та не зазначення в ньому дати народження, місця проживання ОСОБА_7 , не є підставою для визнання його недопустимим доказом та не спростовує обставин, які встановлені під час вказаної слідчої дії.

Слідчий постановою від 24.12.2019 року визнав даний мопед речовим доказом і передав на зберігання потерпілому.

Також колегія суддів зазначає, що заява про добровільну видачу підтверджує лише сам по собі факт добровільної видачі мопеду співробітникам поліції, що не заперечується самим обвинуваченим, останній заперечує його набуття внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, у колегії суддів немає підстав вважати вищевказані докази недопустимими, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 року та відеозапису до нього встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 повідомив та показав на місці як 16.12.2019 року, близько 15-00 годин, біля кафе «Корона» у м. Мена помітив мопед марки «Вайпер» синього кольору, яким вирішив незаконно заволодіти. Впевнившись, що його ніхто не бачить, взяв мопед у руки та повів до господарства ОСОБА_13 де його залишив.

Відповідно до ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отже, вказана слідча дія включає в себе не лише фіксування показань учасника кримінального провадження, а й відображення їх шляхом відтворення обстановки та обставин події злочину на місці його вчинення, детального поетапного фіксування дій всіх учасників події (підозрюваного, потерпілого, свідків) як версії особи, з участю якої проводиться дана слідча дія. В даному випадку обвинувачений надав повну та детальну інформацію щодо обставин вчинення інкримінованого злочину, яка може бути відома виключно особі, яка його вчинила.

З протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 вбачається, що вказана слідча дія проводилась на місці скоєння злочину із здійсненням безперервного відеозапису слідчої дії, тобто, в умовах публічності, що, на думку колегії суддів, виключає будь-який тиск чи вплив на підозрюваного з боку правоохоронних органів, будь-яких заяв, зауважень з боку останнього не надходило. Тому є безпідставними твердження захисника про тиск працівниками поліції на обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту. Дана обставина ретельно була перевірена і судом 1 інстанції, яку суд не прийняв до уваги, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такі доводи не підтверджені і не встановлені, а сам лише факт внесення таких відомостей до ЄРДР не підтверджує що цей факт насправді був.

Посилання адвоката на судову практику, вказану в постанові Верховного Суду по справі № 740/3597/17 від 14.09.2020 року, є безпідставним, так як вказані в ній підстави для визнання доказів (протоколу слідчого експерименту) недопустимими не є тотожними з наведеними обставинами у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, протокол слідчого експерименту, який захисник просить визнати недопустимим доказом, є не єдиним доказом вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а його показання, надані під час проведення даної слідчої дії повістю узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами.

Згідно заяви від 16.12.2019 р. ОСОБА_9 добровільно надав слідчому відеозапис з камер зовнішнього спостереження, які знаходяться в кафе «Корона» та дозволив працівникам поліції провести огляд приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 .

Відеозапис із камери зовнішнього відеоспостереження кафе «Корона», на якому зафіксовано факт крадіжки мопеду, який суд визнав належним і допустимим доказом, з чим погоджується колегія суддів, оскільки цей доказ отримано у порядок, встановлений ст. 93 КПК України.

Під час проведення огляду місця події 16.12.2019 року було переглянутого відеозапис, який є додатком до вказаного протоколу, яким встановлено, що працівники поліції оглянули місцевість біля кафе «Корона» у м. Мена, а також було виявлено відеореєстратор , який знаходиться у кафе «Корона», із запису якого вбачається, що 16.12.2019 року о 14-50 год. до мопеда «Вайпер» підходить невідомий чоловік, деякий час ходить біля нього, а потім бере мопед та веде його від кафе.

Колегія суддів також визнає безпідставними доводи захисника про визнання недопустимим доказами протоколу огляду місця події від 16.12.2019 року з додатком, оскільки такий складено з дотриманням вимог статей 104, 223, 237 КПК України, зафіксовані в ньому дані мають доказове значення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих (розшукових) дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. В ході огляду також можливе вилучення речей, предметів, які мають значення для кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що органом досудового розслідування був дотриманий процесуальний порядок проведення огляду місця події та складено відповідний протокол, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, підписані всіма особами, які були присутні під час процесуальної дії, зауважень з боку учасників процесуальної дії не надходило.

Незначні неточності та невідповідності, які містяться в протоколі огляду місця події від 16.12.2019 року, на думку колегії суддів не є суттєвими та грубими порушеннями, які впливають на зміст та обставини, вказані в ньому, і не є підставою для визнання даного доказу недопустимим у розумінні ст. 86 КПК України.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи №209/20-24 від 14.01.2020 року визначена вартість мопеда марки «Viper», моделі «ZS-50», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, яка станом на 16.12.2019 року складає 7935,00 грн.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що під час досудового розслідування не було проведено впізнання транспортного засобу, є такими, що не свідчать про неповноту досудового розслідування, оскільки згідно положень кримінального процесуального закону, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів, достатній та необхідний, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч.2 ст. 283 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, досудову доповідь, відповідно до якої виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Зважаючи на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах мінімальної межі, встановленої санкцією інкримінованої статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_14