1Справа № 335/2260/21 1-кп/335/476/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України; -
Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 НГУ №246 від 15 листопада 2018 року, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.
28 серпня 2020 року відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 НГУ №190 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого електрика-моториста відділення інженерної техніки інженерно саперного взводу роти бойового забезпечення.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, військовослужбовці у нічний час перебувають за місцем фактичного проживання та прибувають на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ (або до визначеного місця служби) на 08 годину 00 хвилин, тобто на ранкове шикування.
Проте, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами Законодавства, що регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, будучи невдоволеним умовами проходження служби, 23 вересня 2020 року вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитись вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від обов`язків з військової служби, з мотивів невдоволення умовами проходження служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 23 вересня 2020 року без поважних причин, без відповідних дозволів командирів і начальників не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, при цьому не звертаючись до органів військового управління, правоохоронних органів чи інших державних органів з питань подальшого проходження військової служби, хоча мав реальну можливість вчинити вказані дії.
В подальшому 23 лютого 2021 року солдата ОСОБА_4 , було затримано співробітниками національної поліції України з метою приводу для обрання запобіжного заходу в суді.
Таким чином, 23 вересня 2020 року, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 та незаконно, без поважних причин перебував поза межами військової частини до 23 лютого 2021 року, обов`язки військової служби не виконував, до місця служби не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, при цьому не звертаючись до органів військового управління, правоохоронних органів чи інших державних органів з питань подальшого проходження військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі та пояснив, що дійсно покинув військову службу з власної ініціативи та не повернувся до військової частини для проходження військової служби по контракту із-за відсутності коштів для прибуття до військової частини у АДРЕСА_3 .
На підставі ст.349 КПК України, з урахуванням визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 думки самого обвинуваченого, який повідомив, що бажає закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст.407 2 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст.66 КК України, судом встановлені наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини: щире каяття.
Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, негативно ставиться до скоєного, позитивно характеризується за місцем військової служби, сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 50 КК України, в тій частині, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, суд доходить до висновку про відсутність необхідності направлення обвинуваченого до місць позбавлення волі, та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, шляхом застосування ст. ст. 75, 76 КК України і призначення йому покарання з випробуванням на строк - 1 рік, що на думку суду також мінімізує ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.
На переконання суду, призначення обвинуваченому покарання з випробуванням у даному випадку, з урахуванням принципу індивідуалізації, є справедливим, співмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, крім того, надасть можливість лікуватися від алкогольної залежності, що відповідно буде неможливим в умовах ізоляції його від суспільства.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати також відсутні
Клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора не надходило.
Керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
У відповідності зі ст.75 КК України, ОСОБА_4 , звільнити від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в Запорізький апеляційний суд через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1