Дата документу 19.05.2021 Справа № 328/939/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/806/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/939/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Вільнянськ Запорізької області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

31.03.2020 року приблизно о 08 годині ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за запрошенням ОСОБА_9 в майстерні, розташованій в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно з корисливих мотивів викрала планшет вартістю 1450,00 грн., який належить останньому. В подальшому ОСОБА_8 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1450,00 грн.

Крім того, в один з днів першої декади квітня 2020 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, приблизно о 08 годині ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за запрошенням ОСОБА_10 у будинку останньої, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно повторно з корисливих мотивів викрала мобільний телефон вартістю 500 грн., що належить ОСОБА_10 , спричинивши останній майнову шкоду на зазначену суму. В подальшому ОСОБА_8 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 10.05.2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за запрошенням ОСОБА_11 у будинку останньої, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно повторно з корисливих мотивів викрала майно, що належить належать ОСОБА_11 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 2453 грн. 36 коп. В подальшому ОСОБА_8 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Їй призначено покарання

- за ч.1 ст.185 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури просив вирок змінити, вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт, за ч.2 ст.185 КК до 2 років позбавлення волі з призначенням на підставі ст.70 КК остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі та звільненням на підставі ст.75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачена має на утриманні двох малолітніх дітей, однак суд в порушення вимог ч.3 ст.61 КК призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі. Крім того, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, повністю визнала свою вину, раніше не судима, не працює, перебуває на обліку в лікаря нарколога, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. А тому обвинуваченій можливо призначити покарання за ч.1 ст.185 КК у виді громадських робіт, яке буде достатнім для досягнення мети, що передбачена ст.50 КК.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст.185 КК у виді 100 годин громадських робіт, за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що обвинувачена має дитину 2017 року народження, проте суд в порушення вимог ч.3 ст.61 КК призначив обвинуваченій за ч.1 ст.185 КК покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури і частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні; обвинувачену і її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Запорізької обласної прокуратури підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки в апеляційних скаргах не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації її дій, з огляду на зміст ст.. 404 КПК колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. У зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Щодо доводів прокурорів, наведених в апеляційних скаргах, про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 має двох малолітніх дітей 2006 року народження та 2017 року народження, а тому з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Проте суд наведених вимог кримінального закону не дотримався та призначив обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК покарання у виді обмеження волі, що свідчить про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

При цьому колегія суддів, з огляду на повне визнання обвинуваченою своєї вини, її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на її утриманні двох малолітніх дітей, а також з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає за можливе призначити їй за ч.1 ст.185 КК покарання у виді громадських робіт на строк, що є мінімально можливим за санкцією даного закону.

З цих же підстав судова колегія не погоджується з вимогою апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про призначення обвинуваченій за ч.1 ст.185 КК покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин. При цьому прокурор не навів у скарзі будь-яких мотивів необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт саме на строк 100 годин, не вбачає таких підстав і колегія суддів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч.1 ст.185 КК у виді 80 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В решті вирок суду, в тому числі і в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4