печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 11.11.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2019,

ВСТАНОВИВ:
11.05.2021 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, на постанову слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11.11.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2019.

В обґрунтування скарги зазначається, що постанова слідчого є необґрунтованою, невмотивованою та прийнятою з суттєвим порушенням КПК України, що є підставою для скасування рішення прокурора.

Особа, що подала скаргу ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.

Слідчий, рішення якого є предметом оскарження, в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом вставлено, що Другим слідчим відділом (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні подано заяву від 05.11.2019 про залучення особи потерпілим до кримінального провадження № 0000032 від 14.01.2019.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 11.11.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання останнього потерпілим відмовлено.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Аргументуючи рішення слідчий вказав, що з наявних матеріалів досудового розслідування не вбачається очевидних та достатніх підстав поза розумним сумнівом вважати, що є підтвердженим факт вчинення кримінального правопорушення та внаслідок його вчинення ОСОБА_3 завдано майнової або моральної шкоди діями службових осіб Генеральної прокуратури України.

Проте слідчий суддя, з висновками слідчого у постанові від 11.11.2020 погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий, дізнавач або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як зазначено у ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Всупереч вказаній нормі, оскаржувана постанова слідчого від 11.11.2020, не відповідає вимогам, встановленим ч. 5 ст. 110 КПК України, є невмотивованою, а відтак підлягає скасуванню виходячи з наступного.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави слідчому судді дійти до висновку про вмотивованість рішення прокурора, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що таких не має та як наслідок вважає за необхідне скасувати постанову від 11.11.2020, як таку, що є передчасною, та яка не відповідає вимогам ст. 55 КПК України, оскільки оскаржувана постанова слідчого є недостатньо вмотивованою в частині завдання шкоди ОСОБА_3 або ж відсутності такої шкоди у кримінальному провадженні №0000032 від 14.01.2019.

Разом з тим, слідчий суддя відмовляє у задоволенні вимог скарги у частині зобов`язання уповноважених службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, визнати ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та надати останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, оскільки дана вимога є передчасною.

Керуючись ст. ст. 55, 303304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 11.11.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2019.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розглянути заяву ОСОБА_3 від 05.11.2019 в межах кримінального провадження №0000032 від 14.01.2019, відповідно до вимог ст. 55 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1