Справа № 357/6382/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000701, яке внесене до ЄРДР 20 лютого 2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малополовецьке Фастівського району Київської області, з середньою освітою, працюючого на ПП «АТН» водієм, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

а також

цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_5 ,

представник потерпілого (представник цивільного позивача) ОСОБА_7

обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 ,

захисник (представник цивільного відповідача) ОСОБА_8 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
19 лютого 2020 року, близько 23:00 год., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по бул. Олександрійський, навпроти будинку № 151 у напрямку до вул. В. Стуса в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги:

п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 4.16 (а) Правил дорожнього руху України, де вказано, що пішохід має право: на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,

п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, продовжив рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , отримав такі тілесні ушкодження: закритий перелом лівої великої гомілкової кістки у нижній третині, закритий перелом лівої малої гомілкової кістки у нижній третині, закритий перелом лівої ліктьової кістки у нижній третині; рана долонної поверхні правої кисті; садна обох стегон.

Описані ушкодження заподіяні тупими предметами та могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода.

Переломи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення переломів необхідний тривалий строк більше ніж 3 тижні; рана правої кисті відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день)); садна обох стегон відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 , вимог п. 2.3 (б), 4.6 (а), 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Суд вважає, що дії ОСОБА_4 містять в собі ознаки складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
В судовому засіданні від 04 лютого 2021 року, обвинувачений ОСОБА_4 вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України визнав та надав покази про те, що 19 лютого 2020 року, близько 23 години, він рухався на технічно справному автомобілі «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , який оформлений на його дружину, по бул. Олександрійському, в районі будинку № 151, з площі Перемоги в сторону вул. Театральної, зі швидкістю приблизно 50 км/год. в лівій крайній смузі. В районі кафе «Пентагон», на нерегульованому пішохідному переході здійснив зіткнення правою частиною автомобіля, з пішоходом, який переходив дорогу справа-наліво та був одягнутий в темний одяг. Після зіткнення поїхав далі бо не зрозумів, що збив людину і був у шоковому стані. В подальшому поставив автомобіль на стоянку.

Як дізнався, що збив пішохода, зателефонував в лікарню «Семашко» і сам пішов в поліцію.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, дощу не було, асфальт був сухим. На тому місці дорога має три смуги, одна з них для громадського транспорту, це сталося на другому переході, там був світлофор, який горів жовтим мигаючим світлом. Знав, що там є перехід, але було темно. Здається справа були якісь авто. Їхав з ближнім світлом.

На момент дорожньо-транспортної пригоди мав досвід водіння з 2000 року, працював водієм автобуса.

Відшкодував потерпілому моральну шкоду у розмірі 33 000 грн., потім потерпілий назвав більшу суму, якої в нього не було та в подальшому грошей не брав, сказав щоб спілкувався з його адвокатом.

Що ним порушені вимоги п. 2.3 (б), 4.6 (а), 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України визнав, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, адже воно потрібне йому, щоб утримувати сім`ю та в разі необхідності відшкодовувати шкоду потерпілому ОСОБА_5 .

Цивільний позов не визнав, посилаючись на те, що матеріальну шкоду має відшкодовувати страхова компанія, а моральну шкоду він вже відшкодував.

В порядку ст. 353 КПК України допитаний потерпілий ОСОБА_5 .

Суд попередив його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Після чого він надав покази про те, що 19 лютого 2020 року, близько 23 години, переходив бул. Олександрійський в районі торгового центру «Бульвар». Перед тим, як вийти на проїзну частину, повернувся ліворуч, там побачив автомобіль «ГАЗ», який зупинився і почав перехід. Коли вийшов із-за нього, його вдарив автомобіль світлого кольору. Від удару упав на дорогу. Після чого до нього підійшли люди і викликали швидку.

Удар відчув, з лівого боку, як тільки вийшов із-за «Газелі», дорогу переходив не поспішаючи. Автомобіль, який його вдарив після зіткнення продовжив рух далі, швидкість не змінював.

В той день, вжив 1,2 літри міцного пива «Тетіїв», однак хода і мова були нормальні, не порушені.

В тому місці, де його збили, дорога мала три смуги руху, була обладнана світлофором, який горів жовтим мигаючим світлом та знаком пішохідного переходу. Дощу не було, дорога освітлювалася та мала сухе покриття.

Був одягнутим темно-синю куртку, світлу шапку, світло-сині джинси, на спині мав рюкзак, а спереду світлу сумку з мала світловідбиваючим елементом.

ОСОБА_4 вперше побачив, через три дні в лікарні, він перед ним вибачився та потім заходив ще два рази цікавився станом здоров`я як у нього, так і у лікарів, приносив йому продукти, але від них відмовився, оскільки його годувала дружина.

Просив ОСОБА_4 не позбавляти волі.

Згідно із Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 лютого 2020 року, доданої до нього схеми та фототаблиці, складеного за участю понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зафіксовано на місці дорожньо-транспортної пригоди шматок пластику чорного кольору, механізм дзеркала заднього виду, корпус дзеркала заднього виду білого кольору.

Відповідно до довідки Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 23 червня 2020 року № 1114, по АДРЕСА_2 , в наявності ліхтарі вуличного освітлення, станом на 19 лютого 2020 року вуличне освітлення вмикалося о 17:45 та вимикалося о 6:36 год. 20 лютого 2020 року.

Згідно із Протоколом огляду транспортного засобу від 20 лютого 2020 року та фототаблиці до нього, складеного в присутності ОСОБА_4 , понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , зафіксовано, що при огляді автомобіля «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 виявлені такі зовнішні пошкодження: пошкоджений передній бампер з правого боку, деформоване переднє праве крило, деформована передні праві двері та пошкоджені задні праві двері, відсутнє праве дзеркало заднього виду.

Відповідно до Висновку експерта № 12-1/647 від 18 березня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_13 , який був повідомлений про відповідальність за ст. 384-385 КК України, в автомобілі «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 гальмівна система, рульове керування, елементи підвіски знаходяться в працездатному стані.

Згідно із Висновком експерта № 325/д від 24 червня 2020 року, складеного експертом ОСОБА_14 , який був повідомлений про відповідальність за ст. 384-385 КК України, при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_15 знайдені такі ушкодження: закритий перелом лівої великої гомілкової кістки у нижній третині, закритий перелом лівої малої гомілкової кістки у нижній третині, закритий перелом лівої ліктьової кістки у нижній третині; рана долонної поверхні правої кисті; садна обох стегон.

Описані ушкодження заподіяні тупими предметами та могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода.

Переломи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення переломів необхідний тривалий строк більше ніж 3 тижні; рана правої кисті відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день)); садна обох стегон відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому.

Суд вважає, що про щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_4 свідчить те, що він вину визнав, самостійно з`явився до поліції, під час лікування навідував потерпілого цікавився здоров`ям, вибачився.

Про часткове відшкодування шкоди, свідчить розписка від 02 березня 2020 року на суму 33 000 грн.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року), санкція передбачала покарання у виді:

1) штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) або виправних робіт на строк до двох років;

3) або арешту на строк до шести місяців;

4) або обмеження волі на строк до трьох років;

з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно із Досудовою доповіддю про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Білоцерківським міськрайонним відділом Філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 22 березня 2021 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ймовірної його небезпеки для суспільства низький.

Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, у разі, якщо суд дійде висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, доцільно покласти на нього обов`язок, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України.

Відповідно до Вимоги УІТ МВС України в Київській області № 16886 від 23 червня 2020 року, ОСОБА_4 раніше не судимий.

Згідно із Характеристикою на ОСОБА_4 , складеної ЖЕК № 1, ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, людина активна, ввічлива і тактовна, в порушенні громадського порядку та сімейних чварах участь не приймав, серед сусідів користується повагою.

Відповідно до Довідки КНП БМР «Білоцерківська лікарня № 4» № 943 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_4 за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався.

Згідно із Довідкою Білоцерківського МРЦЗ № 39 від 12 січня 2021 року, ОСОБА_4 перебуває на обліку як безробітний в Білоцерківському МРЦЗ з 22 жовтня 2020 року.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про його особу, а саме він характеризується позитивно, раніше не судимий, має низький рівень суспільної небезпеки, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив не позбавляти ОСОБА_4 волі та органу з питань пробації, який вважав, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі, враховуючи його майновий стан, суд дійшов висновку, що йому має бути призначене покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року) у виді максимального штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, а призначення більш суворого виду покарання у виді арешту чи обмеження волі не є необхідним, з огляду на його щире каяття та часткове відшкодування шкоди.

В свою чергу, покарання у виді виправних робіт до ОСОБА_4 не може бути застосоване, адже згідно із Довідкою Білоцерківського МРЦЗ № 39 від 12 січня 2021 року він безробітний, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, воно відбувається за місцем роботи засудженого.

Суд зазначає, що санкцією ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року) передбачалася можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Судом встановлено, що згідно із Трудовою книжкою НОМЕР_2 , ОСОБА_4 має спеціальність водія, працював на відповідній посаді, в різний час в АТ-13206, ВАТ «Білоцерківський автобусний парк», ПП «К-А-Н», ПП «АТН».

Суд вважає, що це свідчить про те, що заробіток ОСОБА_4 пов`язаний з керуванням транспортними засобами і позбавлення цього права поставить його у скрутне матеріальне становище.

Отже, з огляду на наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду та те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, до вчинення злочину до адміністративної відповідальності не притягувався, його заробіток пов`язаний з керуванням транспортними засобами і позбавлення цього права поставить ОСОБА_4 у скрутне матеріальне становище, суд вважає за недоцільне застосування додаткового покарання передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року).

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення без розгляду.
Згідно цивільного позову, ОСОБА_5 просив: стягнути із ОСОБА_4 шкоду завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 43 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок дій ОСОБА_4 йому завдані тілесні ушкодження, він постійно потребує лікування, вживання ліків, профілактичних обстежень, в зв`язку із чим несе витрати.

Після проведених операцій він постійно потребує стороннього догляду, що змінило його власний ритм життя, та життя усіх членів його сім`ї, в період перебування його на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 не вибачився, не намагався вийти на контакт, або відшкодувати шкоду.

Все це завдало йому моральної шкоди у формі душевних страждань, розумною та справедливою компенсацією яких він вважає грошову суму в розмірі 100 000 гривень.

Відповідно до відзиву, ОСОБА_4 заперечував проти позову ОСОБА_5 .

Зазначав, що ОСОБА_5 підтвердив належними доказами, матеріальну шкоду, лише у сумі 38 138,50 грн., які має відшкодовувати його страхова компанія ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», що стверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Вважав, що обгрунтування моральної шкоди в позові ОСОБА_5 ґрунтується лише на словах. В момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного спяніння, що має бути враховано при визначені розміру моральної шкоди, яку він оцінює у фактично сплаченому розмірі 33 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-VI, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-VI, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-VI, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд зазначає, що підстав для відступу від цієї позиції Великої Палати Верховного Суду немає.

Судом встановлено, що згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 191008892 від 05 квітня 2019 року, з строком дії з 11 квітня 2019 року до 10 квітня 2020 року, включно, застрахована цивільно-правова відповідальність спричинена забезпеченим транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю і здоровю 200 000 грн.

Отже, за викладених обставин з огляду на те, що заявлена ОСОБА_5 майнова шкода не перевищує страхової суми за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 191008892 від 05 квітня 2019 року, суд вважає, що в її стягненні із ОСОБА_4 належить відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що в судовому засіданні не підтвердилося, що ОСОБА_4 не вибачився перед потерпілим та не цікавився станом його здоров`я.

Суд відхиляє, доводи ОСОБА_4 про те, що, внаслідок алкогольного спяніння, мала груба необережність з боку потерпілого, адже судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася, внаслідок допущених порушень вимог п. 2.3 (б), 4.6 (а), 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, саме з боку ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що відповідно до Розписки від 02 березня 2020 року, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 33 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої в результаті ДТП, яка мала місце 19 березня 2020 року по бул. Олександрійському в м. Біла Церква за участю водія ОСОБА_4 .

Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, історія хвороби № 2060, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 19 лютого 2020 року до 18 березня 2020 року, йому проведена операція.

Отже, за викладених обставин, враховуючи фізичні та душевні страждання, яких безумовно зазнав ОСОБА_5 , внаслідок ушкодження здоров`я, суд вважає, що розумним і справедливим буде стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., за вирахуванням вже сплаченої суми 50 000 грн. 33 000 грн. = 17 000 грн.

Таким чином, суд задовольняє цивільний позов ОСОБА_5 частково, а саме із ОСОБА_4 належить стягнути моральну шкоду у розмірі 17 000 грн., в іншій частині відмовити.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до довідки про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи від 18 березня 2020 року № 12-1/647 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000701, витрати на проведення експертизи становлять 1 256,08 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання речовим доказом від 20 лютого 2020 року, автомобіль HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, його належить вважати повернутим власнику, відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_16 від 26 березня 2020 року.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року) у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 256,08 грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 17 000 грн.

В іншій частині відмовити.

Речовий доказ: автомобіль "HYUNDAI TUCSON", державний номерний знак НОМЕР_1 , - вважати повернутим власнику.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурор та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1