Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 761/3820/18

провадження № 51-666 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, неодруженого, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, зареєстровано та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого Шевченківським районним судом м. Києва від 9 листопада 2015 року ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 1700 грн.,
визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що він, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, був засуджений до покарання у виді штрафу у сумі 1700 грн. У звязку із невиконанням засудженим вказаного судового рішення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року ОСОБА_5 покарання у виді штрафу замінене на громадські роботи строком 100 годин.

До Шевченківського районного сектору Київського місцевого відділу з питань пробації 13 жовтня 2017 року надійшло розпорядження про виконання вказаної ухвали, яка набрала законної сили. Однак, на неодноразові виклики до вказаного органу засуджений не прибув.
У подальшому, 2 листопада 2017 року ОСОБА_5 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, йому роз`яснені наслідки ухилення від відбування зазначеного покарання. Того ж дня ОСОБА_5 видано направлення до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва та доведена необхідність до відбування покарання стати не пізніше 3 листопада 2017 року.
Однак, ОСОБА_5 станом на 14 листопада 2017 року, 4 січня 2018 року до громадських робіт не приступив.
Отже, отримавши направлення та будучи належним чином поінформованим про кримінальну відповідальність, ОСОБА_5 умисно не виконав ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року про заміну покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на громадські роботи строком 100 годин, яка набрала законної сили.
Вказані дії ОСОБА_5 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 - закрито.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 010-2589 від 1 липня 2019 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Однак, положеннями ст. 417 КПК встановлено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З наведених вимог кримінального процесуального закону убачається, що закон визначає можливість скасування апеляційним судом лише обвинувального вироку чи ухвали суду першої інстанції за подальшим закриттям такого провадження.
Положення п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України за своїм змістом є імперативними, та зобов`язують суд закрити кримінальне провадження у разі смерті обвинуваченого, підозрюваного, за виключенням необхідності його реабілітації.
У правовій науці та правозастосовній практиці під реабілітацією особи розуміється її виправдання або закриття кримінального провадження на реабілітуючих підставах, що передбачає існування певних підстав для цього.
Разом з цим, за відсутності процесуальної необхідності у реабілітації померлого, скасування виправдувального вироку з підстав, передбачених у ст. 409 КПК, буде суперечити завданням та загальним засадам кримінального провадження.
Апеляційний суд встановивши, що апеляційні вимоги прокурора про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2018 року та ухвали Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не свідчать про необхідність реабілітації померлого ОСОБА_5 , постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Крім того, смерть обвинуваченого у більшості випадків робить касаційне провадження безпредметним, оскільки застосування до особи, яка померла, кримінально-правових наслідків діяння є неможливим.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3