Справа № 304/892/21 Провадження № 1-кс/304/171/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене виконувачем обов`язків начальника Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 20 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

21 липня 2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з виконувачем обов`язків начальника Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури, про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , та яким користувався ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та залишити на зберігання на спеціальному майданчику тимчасового тримання; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , сірого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить громадянину Словацької Республіки ОСОБА_7 , та яким користувалась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , та залишити на зберігання на спеціальному майданчику тимчасового тримання; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Клопотання мотивує тим, що в м. Перечин по вул. Ужгородській, а саме навпроти будинків № 135 і 134, транспортний засіб марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_6 , виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого водій автомобіля марки «Дейво» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку, а пасажирка такого ОСОБА_5 у вигляді ЗЧМТ, закрита травма грудної клітки, закритий перелом четвертої п`ясних кісток справа, забій обох гомілок, забійне садно чола справа, інша пасажирка ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому другого поперекового хребця. Також водій автомобіля марки «Ауді» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, забій грудної клітки, забійно-рвані рани обох колінних суглобів, забійна рана правого ліктьового суглобу, тупа травма черева.

Після проведення огляду місця ДТП вказані автомобілі було поміщено на майданчик тимчасового тримання відділення поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, 37. Слідчий також зазначає, що автомобілі марки «Дейво» та «Ауді» є предметами вчинення кримінального правопорушення та можуть містити на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим 21 липня 2021 року такі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Отже, враховуючи те, що зазначене майно є речовими доказами, має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні та є знаряддям вчинення злочину, а відтак з метою їх збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення чи відчуження, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку із проведенням слідчих дій по іншим кримінальним провадженням розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності, таке підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПК України не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання фактичні володільці майна ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не з`явилися, що не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, в м. Перечин по вул. Ужгородській, а саме навпроти будинків № 135 і 134, транспортний засіб марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_6 , виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 .

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 20 липня 2021 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000127 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1 від 21 липня 2021 року.

При цьому, автомобіль марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000127.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи те, що суд зобов`язаний визначити найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а також те, що автомобіль марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , сірого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, та з метою їх збереження, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене виконувачем обов`язків начальника Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 20 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

- автомобіль марки «Дейво», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , та яким користувався ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , залишивши такий на зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового тримання;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Ауді А4», словацької реєстрації НОМЕР_3 , сірого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить громадянину Словацької Республіки ОСОБА_7 , та яким користувалась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , залишивши такий на зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового тримання;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , а контроль за її виконанням на виконувача обов`язків начальника Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1