Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000306 від 01 квітня 2019 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено не застосовувати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1387 гривень 28 копійок завданої майнової шкоди, 10000,00 гривень моральної шкоди та 3000,00 гривень понесених витрат на надання правничої допомоги.
За вироком суду 31 березня 2019 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля Дубенської ЗОШ № 6, що розташована за адресою: м. Дубно, вул. Грушевського, 182, Рівненської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи, від якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 56 від 23 квітня 2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, покликається на суворість призначеного покарання обвинуваченому.
Вказує, що ОСОБА_7 як на досудовому, так і на судовому слідстві під час допиту його в якості підозрюваного та обвинуваченого визнав повністю вину у тому, що він вчинив дане кримінальне правопорушення та неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує та винить себе у тому, що сталося. При цьому активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення на досудовому та судовому слідстві. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони так як ніяких скарг від сусідів не надходило і притягується до кримінальної відповідальності вперше. Інших адміністративних та кримінальних правопорушень не вчиняв та вчиняти не має на меті.
Дані обставини, на думку адвоката, вказують, що особа обвинуваченого не є суспільною небезпечною та не може нести будь-яку шкоду для суспільства.
Щодо цивільного позову потерпілого, то вважає, що моральна шкода, яка заявлена в позовній заяві та яку задовольнив суд першої інстанції в сумі 10000 грн. не є обґрунтованою, достатньою сумою моральної шкоди є 3000 грн.
Просить змінити вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 та призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 год. Цивільний позов у кримінальному провадженні задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 3000 грн. моральної шкоди. В решті вирок суду залишити без змін.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 вказує, що вирок суду ухвалений з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що підстави для його зміни відсутні.
Призначений вид покарання і визначений розмір, на думку представника, за відсутності у справі такої пом`якшуючої обставини як щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, буде достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
При визначенні моральної шкоди, судом вірно враховано всі обставини у справі.
Зазначає, що завдана потерпілому моральна шкода полягає у фізичному болю, який він отримав внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 і змушений був його терпіти протягом усього часу лікування. У зв`язку із цим, усі його плани і звичний спосіб життя був змінений внаслідок отриманої травми. Він отримав розлад душевного здоров`я, внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, переживання, перебування у тривалому психологічному стресі, пошук коштів на лікування, не міг вчасно поїхати і продовжити навчання, на значний час втратив спокійний сон.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 повністю самоусунувся від надання матеріальної допомоги, не бажав іти на контакт і визнати свою вину у цьому, попросити вибачення. Його посилання на те, що він ніби хотів відшкодувати шкоду є лише припущенням, яке нічим не доведено. У разі такого бажання міг здійснити поштовий або інший переказ.
Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Демидівського районного суду від 10 лютого 2021 року залишити без задоволення, а вирок без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується міри покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, раніше не судимий, по місцю проживання та навчання характеризується з позитивної сторони, не працює, але є працездатним, стан його здоров`я та молодий вік, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено. Судом враховано і думку потерпілого та його представника щодо виду і міри покарання, які в судовому засіданні суду першої інстанції наполягали на необхідністі призначення обвинуваченому ОСОБА_7 найбільш суворого покарання, передбаченого санцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді обмеження волі, визнавши її необґрунтованою. Врахувавши дані обставини, а також взявши до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою винуватість у заподіянні тілесних ушкоджень, давав послідовні та визнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення (які не суперечать показанням самого потерпілого), що істотно знижує його суспільну небезпечність, суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку про необхідність і можливість призначення покарання у межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, даних про особу винного, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи захисника щодо явно несправедливого призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок його суворості є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, зокрема, і даних про особу обвинуваченого, на які покликається захисник в апеляційній скарзі, які не є безумовною підставою в даному випадку для пом`якшення призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з розміром стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував рівень фізичного болю та душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 через нанесення йому тілесних ушкоджень, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обставин нанесення тілесних ушкоджень, не вжиття заходів щодо відшкодування шкоди та усунення негативних наслідків вчиненого, прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень.

На думку колегії суддів, враховуючи характер та обсяг страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, на що наголошує у заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, представник потерпілого, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, висновок суду щодо визначеного грошового відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованим.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції захисником в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

За наведеного, вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3