ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0000323 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхні Петрівці, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого водієм по найму, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні шестеро дітей, батьком яких не зареєстрований, раніше судимого вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.06.2018р. за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування основного покарання на 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2021 року ОСОБА_6 виправданий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч.1 КК України.

На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга прокурора із проханням скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог КПК та призначити новий розгляд у суді І інстанції.

Провадження№11-кп/822/109/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.389 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вказує,що у ході судового розгляду місцевий суд дослідив ряд доказів, однак більшість з них необґрунтовано відкинув або не надав їм жодного оцінки, не проаналізував докази у сукупності, тому, на думку апелянта, висновки суду не можна вважати належним чином умотивованими.

Зокрема,прокурор вважає,що матеріали особової справи №06/2018 органу пробації стосовно ОСОБА_6 (а.п.10-19), постанови про накладення адміністративного стягнення (а.п.41-43); квитанції про сплати штрафів (а.п.44); інформації держвиконавця ОСОБА_9 (а.п.58), містять належні та допустимі докази,якими доводиться винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення

Твердить, що суд виклав показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у спотвореному вигляді, які суперечать аудіозапису судового засідання від 16.01.2021 року, залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_12 та досліджені 23.01.2020 року письмові докази,а тому прийшов до необгрунтованого висновку,що ОСОБА_6 вчинив одне із порушень ПДРУ у січні 2018 року,тоді як подія мала місце у 2019 році.

Крім того, зазначає, що суд надав неправильну оцінку дослідженим письмовим доказам та у вироку вказав, що на ОСОБА_6 складено дві ідентичні постанови за одне і те ж порушення правил дорожнього руху, в один і той же час, одним і тим же працівником, які містяться на а.п.18 та а.п.43. Однак, суд не звернув увагу, що в матеріалах міститься копія постанови та її оригінал.

Окрім того,вказує,що суд неповно виклав покази свідка ОСОБА_13 , надані ним під час судового засідання 16 січня 2021 року та безпідставно застосував поняття «крайньої необхідності»,даючи оцінку діям ОСОБА_6 щодо вчинення адміністративного правопорушення 09.12.2018 року.

Вважає неправильними висновки суду про те,що у діях ОСОБА_6 не вбачається умислу на ухилення від виконання покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,оскільки у суді обвинувачений не заперечував,що став на облік до органу пробації,йому були роз`яснені правові наслідки невиконання вироку( щодо додаткового покарання) та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.389 ч.1 КК України за ухилення від відбування цього покарання.

Також вказує,що 16.01.2021 року при розгляді кримінального провадження у справу вперше вступив прокурор ОСОБА_5 ,який входив до складу групи прокурорів,при цьому після оголошення складу суду та у подальшому судом не роз`яснено учасникам судового провадження права відводу і не з`ясовувалось,чи заявляють вони кому небудь відвід.

Викладені вище порушення прокурор вважає істотними,які перешкодили суду прийняти законне і обгрунтоване рішення ,а тому відповідно до ст.ст.7,9, ст.412 ч.1 КПК України просив скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді 1 інстанції,оскільки на думку апелянта,допущені порушення не можуть бути усунуті на стадії апеляційного розгляду.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що був засуджений Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 13.06.2018 року за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами один рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки та 07 листопада 2018 року під підпис ознайомлений з умовами, порядком та обов`язками під час відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді зайняття певною діяльністю,однак ухилився від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Зокрема,26.10.2018 року близько 15:50 год., ОСОБА_6 умисно, з метою ухилення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, керував автомобілем «Volkswagen Bora» по трасі М-19 на 538 кілометрі та порушив Правила дорожнього руху, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою серії АР №090897 за ч.2 ст. 122 КУпАП.
Крім того, 09.12.2018 року близько 17-30 год., ОСОБА_6 , умисно, з метою ухилення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, керував автомобілем «ВАЗ 2103» по трасі М-19 на 450 кілометрі в с. Звенячів, Заставнівського району, порушив Правила дорожнього руху, за що був притягнений до адміністративної відповідальності постановою серії НК №423678 за ч.2 ст. 126, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 36 КУпАП.
Також, 18.01.2018 року близько 00:40 год., ОСОБА_6 , умисно, з метою ухилення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, без поважних причин керував автомобілем «ВАЗ 2105» по вул. Ентузіастів, 2А у м. Чернівці, порушив Правила дорожнього руху, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді зайняття певною діяльністю.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для скасування судового рішення,дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, районний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 не встановлено умислу на ухилення від виконання покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Із матеріалів провадження вбачається,що ОСОБА_6 був засуджений вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року ОСОБА_6 за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (т.1 а.п.25-26).
Вирок районного суду набрав законної сили 24.10.2018 року(а.с.27-28 т.1)
Наявні у провадженні докази вказують, що після набрання вироком законної сили ОСОБА_6 неодноразово,незважаючи на те,що був позбавлений права керування на 1 рік,керував транспортним засобом та притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
Зокрема, постановами про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.10.2018р., 09.12.2018р,18.01.2019р ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України та накладено на нього стягнення,відповідно за ст. 122 ч.2 КУпАП,за ст. 126 ч.2,121.ч.1 КУпАП, за ст. 126 ч.1 КУпАП. (т.1 а.п.41,42, 18а,43)
Згідно довідки державного виконавця та квитанції від 25.04.2019р. ОСОБА_6 сплатив штрафи,накладені згідно вказаних вище постанов (т.1 а.п.44,58).
Твердження суду,що одне із адміністративних правопорушень було вчинене у січні 2018 року та у справі наявні дві ідентичні постанови,за одне і те ж правопорушення,в один і той же час,складені одним поліцейським, спростовуються матеріалами провадження.
Із таких вбачається,що обвинувачений вчинив адміністративне правопорушення 18.01.2019 року та у провадженні наявні другий примірник оригіналу постанови про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст126 ч.1 КУпАП(а.с.43)та її копія(а.с.18а)
Оцінка судом дій ОСОБА_6 щодо адміністративного правопорушення від 09.12.2019 року як вчинених у стані крайньої необхідності є недоречною,оскільки таку оцінку може надати лише орган(посадова особа),яка розглядає справу про адміністративне правопорушення по суті.Встановлення під час розгляду адміністративної справи обставин,які свідчать ,що особа діяла у стані крайньої необхідності,виключає адміністративну відповідальність та є підставою для закриття провадження у адміністративній справі(п.4 ст.247 КУпАП)
Разом із тим,матеріали провадження свідчать про те,що на ОСОБА_6 постановою поліцейського від 09.12.2018 року за вчинення цього дня адміністративного правопорушення,передбаченого ст.ст 126 ч.2,121 ч.1 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.
Таке рішення ОСОБА_6 не оскаржував,що підтвердив у апеляційному суді,отже постанова набрала законної сили та ним сплачений штраф.
У судовому засіданні районного суду ОСОБА_6 не заперечував,що став на облік до органу пробації,йому були роз`яснені правові наслідки невиконання додаткового покарання згідно вироку від 13.06.2018 року та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.389 ч.1 КК України за ухилення від відбування цього покарання.Також не заперечував,що керував транспортним засобом 26.10.2018,09.12.2018,18.01.2019 року,не зважаючи на судове рішення,яким йому було заборонено вчиняти такі дії.

Викладені вище обставини викликають сумніви у висновку суду про відсутність умислу обвинуваченого на ухилення від виконання покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Разом із тим, у апеляційній скарзі прокурор не заявляв вимоги про ухвалення нового,обвинувального, вироку,а тому апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості,оскільки не вправі погіршувати становище обвинуваченого за відсутності апеляційного приводу.
Судова колегія також враховує,що підстави скасування апеляційним судом вироку суду із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції передбачені ст. 415 ч.1 КПК України.
Зокрема,суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Відповідно до ст. 412 ч.2 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:1) за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не було закрито;2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3)судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч.3 ст. 323 чи ст. 381 КПК України, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5)судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6)порушено правила підсудності; 7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.

Посилання у апеляційній скарзі на те,що 16.01.2021 року у справу вступив інший прокурор із групи прокурорів, і після оголошення складу суду та у подальшому судом не роз`яснено учасникам права відводу і не з`ясовано,чи заявляють вони кому не будь відвід не є тим істотним порушенням,яке вплинуло на справедливість судового розгляду та не передбачене законом як підстава для призначення нового судового розгляду.

Викладене узгоджується зі змістом апеляційної скарги,оскільки прокурор просив скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд, посилаючись на ч.1 ст.412 КПК України та загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.ст.7,9 КПК України, а не ст.415 КПК України.

Отже,у апеляційній скарзі прокурором не наведено передбачених законом (ст.ст.415,412ч.2 КПК України) підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції і таких підстав не встановлено апеляційним судом.

Скасування виправдувального вироку та призначення нового розгляду із підстав,які не передбачені законом(ст.415 КПК України у взаємозв`язку зі ст.412 ч.2 КПК України) судова колегія вважає неприпустимим.

За таких обставин подану прокурором апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,а вирок районного суду-без змін.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2021 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3