Справа №523/6546/18
Провадження №1-кп/523/763/21
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору
(повний текст)
03 березня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 31.07.2018 року та додані до нього документи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000348 від 17.01.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України, а також цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , поданий до суду 23.10.2020 року до вказаного обвинуваченого «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», -

В С Т А Н О В И В:
14.07.2020 року на розгляд Суворовського районного суду м.Одеси на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 02.07.2020 року, після апеляційного перегляду, надійшли обвинувальний акт й додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , які за протоколом автоматизованого розподілу від 21.07.2020 року передані в провадження головуючого судді, а ухвалою суду від того ж дня призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні за участю сторін та осіб, визначених ст.314 КПК України, та із залишенням без руху цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 .

Під час підготовчого провадження, на адресу суду 23.10.2020 року потерпілим ОСОБА_5 подано клопотання та уточнений цивільний позов в порядку ст.128 КПК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , копії якого вручено останньому.
Крім того, 30.10.2020 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, в обґрунтування якого захисник посилається на те, що після попереднього повернення за ухвалою суду обвинувального акта прокурору, слідчим поза межами строку досудового розслідування проведені певні слідчі дії (додатковий допит підозрюваного та потерпілого ОСОБА_5 ) та прийнятті процесуальні рішення (залучення в якості потерпілого ОСОБА_5 та складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри), а в обвинувальному акті всупереч сформульованому обвинуваченню не зазначені відомості про більшість потерпілих ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) та таке обвинувачення ґрунтується на зміненій підозрі, яка також оформлена поза межами строку досудового розслідування.
З`ясувавши під час підготовчого судового засідання позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту, а також вислухавши з означених питань думку потерпілих, заслухавши промови захисника ОСОБА_6 та самого обвинуваченого, суд дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 означеного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.9 вказаного Кодексу, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а до обвинувального акту має додаватись розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Отже, за наведених вимог кримінального процесуального законодавства, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити дотримання органом досудового розслідування та прокурором при складенні обвинувального акту не тільки його відповідність формі та змісту, встановлених у ст.291 КПК України, а й на предмет недопущення порушення стороною обвинувачення при цьому загальних засад кримінального судочинства, практики Європейського суду з прав людини та інших актів законодавства.
Зі змісту ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за приписами п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

В підготовчому судовому засіданні, судом з огляду на визначений у обвинувальному акті час вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 діяння, було роз`яснено останньому приписи ч.3 ст.285 КПК України та його право на подачу клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності зі закриттям провадження, у зв`язку із закінченням строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, на що вказаний обвинувачений заперечував проти такого звільнення від кримінальної відповідальності.

При вирішенні ж питання щодо можливості призначення судового розгляду або повернення прокурору обвинувального акту за внесеним до суду захисником ОСОБА_6 клопотанням, суд вважає доводи сторони захисту частково слушними, з огляду на таке.

У даному провадженні згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, відповідно до ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі Суд), викладеною у справі «Шабельник проти України» (рішення від 19.02.2009 р., п.52), хоча основна мета статті 6 стосовно розгляду кримінальних справ полягає в забезпеченні справедливого судового розгляду «судом», компетентним встановити обґрунтованість «будь-якого … кримінального обвинувачення», це не означає, що ця стаття не стосується досудового провадження, адже справедливість судового розгляду може бути порушена ще до початку розгляду справи в суді. Тому вимоги статті 6 (зокрема пункту 3) можуть також бути застосовними ще до того, як справу направлено на розгляд суду, недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду. Таким чином, для встановлення того, чи було досягнуто мети статті 6 Конвенції - справедливого судового розгляду, - необхідно враховувати всю повноту національного провадження у справі.
Відповідно до ч.8 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч.3 ст.333 цього Кодексу, а будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази, - недопустимими.
Проте, як вбачається з доданого до розглядуваного обвинувального акта реєстру матеріалів досудового розслідування та судового провадження, первісне рішення про закінчення досудового розслідування шляхом направлення першого обвинувального акта приймалося 15.05.2018 року (том 1 а.с.1), але ж після попереднього повернення судом обвинувального акта за ухвалою від 05.07.2018 року (том 1 а.с.119-121) та незважаючи на закінчення строку досудового розслідування, слідчим проводились певні слідчі дії (п.21 розділу І) та приймалися процесуальні рішення (п.23, розділу І; п.8, 15, 17 розділу ІІ), а також здійснювалось ознайомлення сторін з матеріалами досудового розслідування (п.25, 27 розділу І).

Так, згідно з реєстром, слідчим 01.08.2018 року складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (п.15 розділу ІІ) та проведений додатковий допит підозрюваного ОСОБА_7 (п.21 розділу І), 27.07.2018 року винесено постанову про залучення як потерпілого ОСОБА_5 (п.8 розділу ІІ) та 31.07.2018 року проведений його додатковий допит (п.7 розділу І).

До того ж, порівняльний аналіз змісту обвинувальних актів від 26.04.2017 року та від 31.07.2018 року, що містяться в матеріалах судового провадження, свідчить про те, що сформульоване у розглядуваному обвинувальному акті (від 31.07.2018 року) обвинувачення, відрізняється від первісного та вочевидь, ґрунтується на повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри, складеної 01.08.2018 року (п.15 розділу І), тобто після закінчення досудового розслідування, що у свою чергу свідчить про недопустимість призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Положення п.5 ч.1 ст.3 КПК України встановлюють, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.

Окрім того, закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам, відповідно до положень ст.290 КПК; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст.219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. До цього слід додати, що законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.02.2021 року (справа №344/6630/17, провадж.№51-4852км20), де суд розтлумачив, що є кінцевим моментом строку досудового розслідування та визначив недопустимість обґрунтування будь-якого процесуального рішення отриманими за межами такого строку доказами.
Разом із тим, сукупність наведених вище обставин уявляє недотримання стороною обвинувачення вимог кримінального процесуального законодавства, не відповідає завданням та загальним засадам кримінального провадження (законності й права на захист), а усунення цих порушень під час судового провадження, виходить за межі засади диспозитивності й повноважень суду, призведе до затягування судового розгляду й ще на стадії підготовчого провадження викликає сумнів у справедливості судового розгляду.

Наведені обставини порушення вимог законодавства, прокурором ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не спростовані, його заперечення не доведені матеріалами судового провадження та не узгоджується з приписами законодавства, а будь-яких документів на підтвердження цих заперечень або клопотань щодо надання їх у майбутньому, вказаним прокурором не надано та не заявлено.

Втім, у спільному висновку Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) №12 (2009) та Консультативної ради європейських прокурорів (КРЄП) №4 (2009) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо взаємовідносин між суддями та прокурорами у демократичному суспільстві («Бордоська декларація») визначено, що дискреційні повноваження прокуратури на етапі досудового слідства потребують, поміж іншого, справедливого, об`єктивного та неупередженого здійснення своїх функцій, а неупередженість прокурорів під час провадження слід розуміти в такому сенсі: вони повинні діяти справедливо та об`єктивно, гарантувати, що суд володіє всіма відповідними фактами і правовими аргументами і, зокрема, забезпечити, щоб свідчення на користь обвинуваченого були розкриті; належним чином враховувати позиції обвинуваченого і потерпілого; переконатися, що всі докази були отримані за допомогою засобів, прийнятних для судді за правилами справедливого судового розгляду, і відмовлятися використовувати докази, отримані з порушенням прав людини (§6).

Підсумовуючи викладене вище, слід наголосити на тому, що сукупність наведених обставин свідчать про невідповідність розглядуваного обвинувального акту у кримінального провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та його складення після закінчення досудового розслідування, - не відповідає завданням і загальним засадам кримінального провадження (законності, верховенства права й права на захист), а означені обставини визнаються судом суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, що перешкоджають як призначенню судового розгляду, так і постановленню будь-якого іншого судового рішення, окрім повернення обвинувального акта прокурору.

При оцінці ж іншої частині доводів розглядуваного клопотання захисника ОСОБА_6 , зокрема щодо неналежного оформлення обвинувального акта та відсутності у ньому відомостей про інших потерпілих, суд відхиляє їх як такі, що не уявляють достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Виходячи з того, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , поданий до суду під час підготовчого провадження 23.10.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», має розглядатися у кримінальному провадженні разом з обвинувальним актом, який підлягає поверненню прокурору, то зазначений цивільний позов слід направити також прокурору разом з обвинувальним актом.

Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 26, 91-92, 291, 314-315, 369-372, ч.2 ст.376 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору, - задовольнити частково.
Обвинувальний акт від 31.07.2018 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000348 від 17.01.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених порушень КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , поданий до суду 23.10.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», - направити прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, разом з обвинувальним актом.

Копію ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, вручити під розписку обвинуваченому ОСОБА_7 та надати для відома іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1