Справа № 357/7586/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000022, внесеному 25.02.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця строкової служби у військовому званні «солдат», працюючого водієм інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону: ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

02.06.2020 солдат ОСОБА_3 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 строком на три роки та зарахований до списків військової частини, поставлений на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2020 № 127 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду номера обслуги 1 зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2020 № 212 солдата ОСОБА_3 у зв`язку з достроковим розірванням контракту через службову невідповідність переведено на становище військовослужбовця строкової служби, переведений на посаду водія-слюсаря ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону.

З того часу солдат ОСОБА_3 мав проходити строкову службу до 16.01.2022.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII;

- від 06.05.2014 № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII;

- від 21.07.2014 № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 № 1595-VII;

- від 14.01.2015 № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець строкової служби, повинен був постійно перебувати на службі у розташуванні ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 за місцем дислокації по АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи на посаді водія-слюсаря ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, 17.02.2021, приблизно о 20 год. 00 хв., у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин та дозволів командирів, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за місцем дислокації АДРЕСА_3 та до 17 год. 00 хв. 05.03.2021 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи на посаді водія-слюсаря ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, повторно протягом 2021 року, 06.03.2021, приблизно о 22 год. 00 хв., у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин та дозволів командирів, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за місцем дислокації б- АДРЕСА_4 , військове містечко № НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 та до 13 год. 00 хв. 12.03.2021 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи на посаді водія інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, повторно протягом 2021 року, 18.04.2021, приблизно о 04 год. 30 хв., у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин та дозволів командирів, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за місцем дислокації б- АДРЕСА_4 та до 14 год. 20 хв. 27.05.2021 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини, вчиненому повторно протягом року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині першій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем строкової служби.

13.07.2021 під час підготовчого судового розгляду відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 4 ст. 407 КК України у зазначених діяннях.

Також сторонами угоди визначені обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також сторонами узгоджене покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на три місяці.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 407 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення. та показав, що у нього у період часу з 17.02.2021 по 05.03.2021 та з 06.03.2021 по 12.03.2021, а також з 18.04.2021 по 27.05.2021 у родині склалось скрутне матеріальне становище, оскільки мати залишилась без роботи та була вимушена направитися на навчання, де підвищити свою кваліфікацію. При цьому на утриманні обвинуваченого залишилися крім його матері, ще дві малолітні сестри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дані про батька в свідоцтві про народження сестер були записані зі слів матері, тобто мати має статус матері одиначки. Таким чином ОСОБА_3 був вимушений у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем родини, залишати місця строкової служби та працювати неофіційно на підприємствах та утримувати свою родину. Крім цього обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що має намір повернутися на військову службу за контрактом. Наполягав на затвердженні укладеної угоди від 13.07.2021.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Так, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинуваченому ОСОБА_3 обвинувачення, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Крім цього судом враховано відсутність обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому. Суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме обвинувачений ОСОБА_3 є військовослужбовцем строкової служби та перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , має місце реєстрації та місце проживання, де останній характеризується позитивно, а також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, неодружений, але мешкає та має на утриманні матір, яка не працевлаштована та двох малолітніх сестер: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто має допустимі міцні соціальні зв`язки, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68, 69 КК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 407 ч. 4 КК України, згідно зі ст. 12 КК України, які є тяжкими злочинами. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Таким чином суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Судом установлено, що ОСОБА_3 утримується на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 (по ІНФОРМАЦІЯ_5 юридична адреса: АДРЕСА_5 .

Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.

Отже, строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту затримання, а саме з 14.20 год. 27.05.2021.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення період з 27.05.2021 по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду від 13.07.2021 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 13.07.2021 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на три місяці.

Призначене покарання відбувати на ГАУПТВАХТІ ІНФОРМАЦІЯ_5 , юридична адреса: АДРЕСА_5 .

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 13.07.2021, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 27.05.2021 по час набуття вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 , продовжити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1