ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1314/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/479/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року повернуто прокурору обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 191 КК України не містить відомостей, з яких підстав дії обвинуваченого кваліфіковані, як вчинені повторно, а також в ньому не зазначено місце, час та спосіб: складання, підписання акту №1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року; привласнення бюджетних коштів у сумі 161 397,00 грн; розтрати бюджетних коштів у сумі 161 397,00 грн.
Крім того, у своєму рішенні суд посилається на те, що формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України містить суперечності щодо об`єктивної сторони службового підроблення, а саме складений та виданий акт № 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року є завідомо неправдивим офіційним документом чи до нього, як офіційного документу, внесені завідомо неправдиві відомості.
Окрім цього, судом зазначено, вказівка в формулюванні обвинувачення, що вказане «підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи №3873 від 24.03.2020 виконаної Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз (ХНДІСЕ ім. М.С.Бокаріуса)» не можна вважати конкретним формулюванням обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки не розкрито сутність вказаного висновку.
Формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України не містить місце, час та спосіб складання та видачу акту № 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року, а також його змісту неможливо визначити чи був у ОСОБА_8 прямий умисел саме на складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що такий виклад формулювання обвинувачення унеможливить зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення..

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року, а обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 направити до суду першої інстанції для нового розгляду.
В обґрунтування своєї вимоги апелянт вказує на те, що, вказавши в ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору про неконкретність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, судом у підготовчому судовому засіданні вирішено питання щодо безпосереднього дослідження доказів та фактичних обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, шо є недопустимим на вказаній стадії судового розгляду в суді першої інстанції. Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам КПК України, в тому числі п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Крім того, як зазначає апелянт, підстави, з яких суд повернув прокурору обвинувальний акт, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, а є лише штучним створенням перешкод для швидкого та ефективного розгляду даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогамст.291 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання судом першої інстанції було встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті має міститися виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У будь-якому разі такий виклад повинен бути конкретним і зрозумілим, з тим, щоб не було порушено право обвинуваченої особи на захист.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, а саме у привласненні і розтраті ввіреного чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого повторно.
Разом з цим, зі змісту обвинувального акту не вбачається, з яких саме підстав дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 191 КК України містять кваліфікуючу ознаку - повторність.
Крім того, з формулювання обвинувачення за епізодами вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, вбачається: «… ОСОБА_8 склав та підписав акт №1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року з уповноваженими особами TOB «БФ Містобудпроект» в особі директора ОСОБА_9 , які здійснювали технічний нагляд та замовником в особі заступника голови Солоницівської селищної ради ОСОБА_10 , що призвело до привласнення з боку ОСОБА_8 бюджетних коштів в сумі 161 937 грн.00 коп….», «…В подальшому, вказаними коштами ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд…» (за епізодом за ч. 3 ст. 191 КК України) (арк.5).
Тобто, формулювання обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , не містить місця, час та спосіб: складання, підписання акту №1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року; привласнення бюджетних коштів у сумі 161 397,00 грн; розтрати бюджетних коштів у сумі 161 397,00 грн., що свідчить про його неконкретність та правильність висновків суду в цій частині.
Окрім цього, як вбачається з обвинувального акту №0001236 за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_8 спочатку обвинувачується у вчиненні службового підроблення, тобто внесення службовою особою в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, а вже потім у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів (арк.4-5 т.1).
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Таким чином, формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті №0001236 за епізодом ч.1 ст.366 КК України, містять суперечності щодо об`єктивної сторони службового підроблення, а саме складений та виданий акт № 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року є завідомо неправдивим офіційним документом чи до нього, як офіційного документу, внесені завідомо неправдиві відомості.
Більш того, в формулюванні обвинувачення за цим епізодом злочину не зазначено, які роботи були фактично виконані та які матеріали використані, а які не виконані та не використані, проте внесені до акту № 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року. При цьому, посилання в обвинувальному акті, що формулювання обвинувачення підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи №3873 від 24.03.2020 виконаної Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз (ХНДІСЕ ім. М.С.Бокаріуса), без розкриття вищезазначених обставин, встановлених цим висновком, також свідчить про неконкретність формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що формулювання обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України містить суперечності щодо суб`єктивної сторони службового підроблення, а саме вказано, що ОСОБА_8 , який був службовою особою, мав намір службового підроблення, тобто внесення службовою особою в офіційні документи завідомо не правдивих відомостей. При цьому ОСОБА_8 обвинувачується у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів. Тобто, з формулювання не можливо визначити чи був у ОСОБА_8 прямий умисел саме на складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.
Вказані недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акту та, на думку колегії суддів, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинуваченого та реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст.ст. 17, 20, 28 КПК України. Тобто за змістом вказаних у обвинувальному акті фактичних обставин не зрозуміло усіх обставин, які вказували на фактичне вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, про що суд обґрунтовано послався у оскаржуваній ухвалі, вказуючи на системне порушення вимог низки норм КПК України та як наслідок і п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Недотримання цих вимог закону може негативно вплинути на право обвинуваченого ефективно підготуватися для захисту від висунутого обвинувачення, що стане порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що в ньому відображені відомості щодо: повідомлення слідчим прокурора про прийняття до свого провадження кримінальне провадження № 80001236, вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, підозрюваного; повідомлення потерпілого, підозрюваного про закінчення досудового розслідування та надання їм доступу до матеріалів кримінального провадження, запит прокурора стороні захисту щодо витребування наявних в них доказів, тощо. Також, всі проведені та прийнятті в ході досудового розслідування рішення викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні в хаотичному порядку (арк.7-10).
Зазначені обставини свідчать також про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні вимогам, передбаченим ч.2 ст.109 КПК України.
При цьому належить врахувати те, що згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при проведенні підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_8 вийшов за межі питань, які вирішуються судом у вказаній стадії процесу та незаконно надав оцінку тим обставинам, які підлягають перевірці безпосередньо під час судового розгляду, є безпідставними, оскільки зазначені порушення вимог КПК України є істотними, та позбавляють можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та усунути їх в судовому засіданні, з огляду на вимоги КПК України (ч. 1 ст. 337).
Отже, судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного кримінального процесуального закону.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо скасування оскаржуваного судового рішення і призначення нового судового розгляду є необґрунтованими та суб`єктивними. Будь-яких інших підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, передбачених ч. 1 ст.415 КПК України, в апеляційній скарзі прокурором не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді