Провадження № 1-кп/582/28/21
Справа № 582/133/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"27" травня 2021 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 , законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Недригайлів кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 21 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженки с. Коржі, Роменського району Сумської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, раніше не судимої, із неповною професійно-технічною освітою, студентки 2 курсу ДПТНЗ "Синівський професійний аграрний ліцей",

за ст. 123 КК України,

У С Т А Н О В И В:

21.12.2020 ОСОБА_4 перебувала за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім неї у приміщенні будинку також перебували її бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та знайома її матері, потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_2 . Дані особи близько двох днів вживали спиртні напої.

Цього ж дня близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 почала вимагати в потерпілої ОСОБА_8 залишити її помешкання з метою недопущення подальшого вживання спиртних напоїв її матері разом з потерпілою. На грунті цього, у ОСОБА_8 виник конфлікт з неповнолітньою ОСОБА_4 , який переріс у бійку.

Так, у ході бійки потерпіла ОСОБА_8 схопила ОСОБА_4 руками за волосся, почала тягнути до себе ОСОБА_9 нанесла останній ляпас правою рукою по обличчю.

Під час бійки неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, викликаного фізичними насильницькими діями потерпілої ОСОБА_8 , перебуваючи в емоційно збудженому стані у силу свого вікового розвитку, викликаного діями потерпілої, усвідомлюючи фізичну перевагу ОСОБА_8 та розуміючи свою неспроможність подолати потерпілу, з метою примушування останньої припинити вчиняти бійку та залишити її помешкання, з шухляди тумбочки неповнолітня взяла ніж та нанесла останній один удар ножем у область спини, у такий спосіб спричинивши тілесні ушкодження потерпілій. Після чого ОСОБА_4 залишила місце скоєння злочину зі знаряддям.

У результаті протиправних дії, ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої половини грудної клітки. Правобічний гемо пневмоторакс, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 22 від 22.01.2021 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя в момент заподіяння згідно з п. 2.1.3 Правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

У судовому засіданні неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася та пояснила, що 21.12.2020 її мати ОСОБА_5 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 , за місцем її проживання, у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вживали спиртні напої близько двох діб. Оскільки останні заважали відпочивати, вона почала вимагати у ОСОБА_8 залишити її помешкання з метою недопущення подальшого вживання спиртних напоїв останньої з її матір`ю, у результаті чого, ОСОБА_8 схопила її руками за волосся, почала тягнути до себе та нанесла їй ляпас рукою по обличчю. У подальшому, щоб налякати ОСОБА_8 , вона дістала із шухляди тумбочки металевий ніж та ненароком спричинила останній тілесне ушкодження у вигляді різаної рани.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що 21.12.2020 вона разом із своєю знайомою ОСОБА_5 у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вживали спиртні напої. Окрім них у будинку перебувала донька її знайомої ОСОБА_4 . Цього ж дня, близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 почала вимагати щоб вона залишила помешкання, така поведінка неповнолітньої їй не сподобалась і вона зробила зауваження, після чого виникла бійка в ході якої вона нанесла неповнолітній ляпас рукою по обличчю. Як саме неповнолітня ОСОБА_4 нанесла їй удар ножем вона не пам`ятає, і звернула увагу на це лише тоді, коли прийшла додому.

Окрім визнання вини самою неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується наступними дослідженими у ході судового розгляду доказами, зокрема:

- рапортом помічника чергового СРПП № 4 Роменського ВП ГУНП ОСОБА_10 , про виявлення кримінального правопорушення (а. с. 76);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.12.2020 (а. с. 77);

- протоколом огляду місця події, домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , від 21.12.2020 з фото таблицею та відеозаписом на флеш накопичувачу до нього (а. с. 78-90);

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалі провадження від 21.12.2020 (а. с. 91-92);

- протоколом огляду місця події, автодороги (навпроти домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ) від 21.12.2020 з відеозаписом на флеш накопичувачу до нього (а. с. 101-104);

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалі провадження від 21.12.2020 (а. с. 105-106);

- висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 22 від 04.02.2021 (а. с. 112-114);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2021, у домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , за участю підозрюваної ОСОБА_4 , з фототаблицею до нього (а. с. 116-127);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2021, у домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , за участю потерпілої ОСОБА_8 , з фототаблицею до нього (а. с. 128-135);

- висновками експерта за результатами проведення судово-медичних експертиз № 54, № 53 від 22.02.2021, (а. с. 136-137);

- висновком судово-психіатричного експерта № 31 від 02.03.2021 (а. с. 146-152).

Оцінюючи докази досліджені та перевірені у судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає, що вина неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 доведена повністю.

Такі вищезазначені дії неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 123 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням або таким, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілої.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином.

У судовому засіданні захисник неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічного колективу, оскільки вона свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України визнала у повному обсязі, щиро розкаялася, вперше вчинила нетяжкий злочин, є неповнолітньою.

Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 , кожна окремо, клопотання захисника ОСОБА_6 підтримали та просили суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, не заперечував.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх», вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 та 105 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі, згідно ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. 4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (ст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

У зв`язку з наявністю викладених обставин, враховуючи, висновок органу пробації та те, що неповнолітня ОСОБА_4 скоїла вперше нетяжкий злочин, щиро розкаялася, її поведінка після скоєння кримінального правопорушення була бездоганною та на момент постановлення вироку неповнолітння не потребує застосування покарання, суд приходить до висновку, що до неповнолітньої обвинуваченої слід застосувати примусовий захід виховного характеру, передбачений ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітньої під нагляд педагогічного колективу за його згодою.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов до неповнолітньої ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої вимоги потерпіла мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , їй завдано тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких. Після заподіяної травми вона знаходилася на стаціонарному лікуванні та понесла відповідні витрати, а тому просить стягнути з неповнолітньої ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні цивільний позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі, та надала докази про витрачені нею кошти на лікування, а саме квитанції на загальну суму 1741,28 грн.

Захисник ОСОБА_6 , неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_4 цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 не визнали. Захисник ОСОБА_6 зазначив, що його підзахисна не має доходу та відсутнє майно для відшкодування потерпілій матеріальної шкоди.

Суд заслухавши думку учасників розгляду даного клопотання стосовно цивільного позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як зазначено ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Права неповнолітньої особи, яка має неповну цивільну дієздатність фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років визначені ст. 32 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 33 ЦК України, неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до ст. 1179 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їх вини.

Таким чином, як вбачається з норм матеріального права, відповідальність батьків за шкоду, завдану неповнолітньою особою, за своїм характером є додатковою, тобто похідною від відповідальності їх дитини.

Батьки несуть відповідальність за наявності двох умов: їх неправомірної поведінки, що сприяла виникненню шкоди та відсутності у неповнолітньої особи майна або заробітку достатнього для відшкодування.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 навчається у ДПТНЗ "Синівський професійний аграрний ліцей", є не працюючою особою, у якої відсутній дохід, а також відсутні дані про те, що вона має майно достатнє для відшкодування завданої шкоди.

Відсутності своєї вини у недостатньо належному догляді та вихованні дитини її мати ОСОБА_5 всупереч ст. 81 ЦПК України не надала.

Таким чином, відсутність у неповнолітньої ОСОБА_4 на момент розгляду справи майна та доходу, не дає підстав для покладення на неї обов`язку відшкодувати позивачеві завдану матеріальну шкоду, оскільки такий обов`язок лежить на її матері ОСОБА_5 , яка у зв`язку з неналежним вихованням доньки є винною у вчиненні нею протиправних дій відносно потерпілої.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми закону, суд приходить до висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, підлягає частковому задоволенню, виходячи із доданих ОСОБА_8 доказів, та із законного представника ОСОБА_5 необхідно стягнути 1741,28 грн. матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати за проведення експертизи на суму 980,70 грн. підлягають стягненню із матері неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь держави у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 24.12.2020.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-370, 373-374, 381-382, ч. 1 ст. 394 КПК України, ст.105 КК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, та згідно п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити її від покарання, застосувавши примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд педагогічного колективу ДПТНЗ "Синівський професійний аграрний ліцей", на термін до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 1741 (одна тисяча сімсот сорок одна) грн. 28 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 24.12.2020.

Речові докази:

- ніж цільнометалевий, з лезами заточеними з обох сторін, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Недригайлівського районного суду Сумської області, - знищити;

- гумові шльопанці синього кольору; частини постільної білизни, а саме: (підодіяльника) ділянка розмірами 230x120 мм, з плямами бурого кольору схожими на кров різного діаметру від 1 до 25 мм; (простирадло), ділянка розмірами 18x18 см, з нашаруванням речовини бурого кольору у вигляді мазків, які перебувають на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 копійок.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1