Справа № 459/3504/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/148/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 24 грудня 2020 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано покарання, що призначене вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.07.2020р., та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано покарання, що відбуте частково за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.07.2020р.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 25 жовтня 2019р.
Цим же вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначено йому покарання виді 1 року позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 09 вересня 2019 року близько 19:09 год., діючи групою осіб, перебуваючи у громадському місці, поруч із платформами автовокзалу міських маршрутних транспортних засобів міста Червонограда, що на вул. Сокальській, 3, у м. Червонограді Львівської області, з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, безпричинно почали бійку із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У ході цієї бійки шляхом нанесення ударів ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді саден в ділянці правої вилиці, на правому лікті, на лівому лікті, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 , що проявилося у саднах на лівому лікті, правому та лівому колінах та відносяться до легкого тілесного ушкодження.
На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали обвинувачений ОСОБА_9 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити рішення, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України.
У своїх апеляційних доводах, ОСОБА_9 звертає увагу на показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що йому наносив удари руками по голові тільки ОСОБА_9 . Тоді втрутився брат потерпілого ОСОБА_12 , який першим почав штовхати ОСОБА_9 . При цьому, потерпілому ОСОБА_12 удари завдав лише ОСОБА_7 . Покликається на те, що очевидці події є громадяни, анкетні дані яких не встановлено. Вважає, що у вироку суду відсутнє обґрунтування про вчинення злочину групою осіб.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок, та визнати ОСОБА_9 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у видів штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду у частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, є незаконним, оскільки викладені у вироку висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Захисник вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не доведена, оскільки зазначені в обвинувальному акті та у вироку суду обставини щодо вчинення ним грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Стороною обвинувачення не доведено, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 були нанесені саме з хуліганських мотивів. Апелянт вважає, що оскільки обвинувачений та потерпілий до вчинення злочину перебували в особистих неприязних стосунках, то тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні не з хуліганських мотивів, а на ґрунті неприязних стосунків. За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, оскільки його вина у вчиненні саме цього кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять змінити оскаржуваний вирок та застосувати до обвинувачення положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком.
Свої вимоги апелянти мотивують тим, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає події та особі обвинуваченого. Крім цього, апелянти покликаються на те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України є безпідставною та недоведеною, оскільки у ОСОБА_7 не було умислу на вчинення хуліганських дій, і він втрутився у бійку лише задля того, щоб припинити дії насильницького характеру з обох сторін. Зазначають, що у даному випадку дії ОСОБА_7 не були поєднані з грубим порушенням громадського порядку та не виражали явну неповагу до суспільства. Звертають увагу на те, що потерпілі перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння, і коли ОСОБА_7 підійшов щоб запобігти конфліктній ситуації, потерпілий ОСОБА_12 сам мав намір спричинити ОСОБА_7 тілесні ушкодження, і останній оборонявся.
Апелянти покликаються на суворість оскаржуваного вироку, та вважають, що такий необхідно змінити. Зазначають, що обставиною, яка пом`якшує покарання є частково визнання ОСОБА_7 вини. Вказують, що згідно ст.89 КК України ОСОБА_7 раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Також на утриманні ОСОБА_7 знаходиться мама, яка є особою похилого віку та пенсіонером, і потребує його догляду, має міцні соціальні зв`язки. При цьому, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено. Звертають увагу, що під час проведення досудового слідства ОСОБА_7 жодного разу не викликався на допити до слідчого, та не мав можливості пояснити свої дії.
Наведені обставини, на думку апелянтів, свідчать про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для попередження нових кримінальних правопорушень та виправлення обвинуваченого, який не є суспільно небезпечним. Просять, при призначенні ОСОБА_7 покарання, у межах санкції ч.2 ст.296 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник підтримали апеляційні скарги, подані в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , з наведених у них мотивів, та просили такі задоволити. Не заперечили апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити. Не заперечили апеляційні скарги, подані в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ..

Прокурор заперечив подані апеляційні скарги, з огляду на безпідставність таких, та зазначив про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, тобто хуліганства - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.
Судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи встановлено на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема:
- показань потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що на початку вересня 2019 року, коли він зі своїм братом ОСОБА_12 сиділи на лавочці на території автовокзалу м. Червонограда, до них підійшли обвинувачені та почали лаятися, і ОСОБА_9 , розпочавши бійку, став наносити йому удари руками по голові. Коли ОСОБА_12 почав відштовхувати ОСОБА_9 , то до бійки долучився ОСОБА_7 . Зазначив, що ця бійка тривала близько 5 хвилин, поки не приїхала поліція. Потерпілий вказав, що очевидцями цієї події були громадяни, які стояли на платформі автостанції чи проходили мимо, і дехто їм робив зауваження з приводу бійки;
- показань потерпілого ОСОБА_12 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що коли він зі своїм братом ОСОБА_11 знаходились на автостанції, де чекали таксі, щоб поїхати додому, то до них підійшли обвинувачені та сказали, що вони зайняли їхню лавочку, штовхнувши ОСОБА_11 . Потерпілий вказав, що після цього особисто йому удари завдав ОСОБА_7 ;
- даних відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яким зафіксована подія, що відбулися 09 вересня 2019 року близько 19:09 год., зокрема те, як двоє чоловіків підсіли на лавочку, де сиділи двоє інших чоловіків, а потім всі четверо встали на ноги та про щось говорили між собою. Тоді, один із чоловіків, який підсів на лавочку, наніс удар одному з чоловіків, які на ній перед цим сидів, від якого останній впав з ніг. Після цього, коли інший з чоловіків, який раніше сидів на лавочці, намагався заступитися, йому почав наносити удари чоловік, який також перед цим підсів на лавочку. Внаслідок цього виникла бійка, у ході якої двоє чоловіків, які підсіли на лавочку, наносили множинні удари по голові й тілу потерпілих. Згідно відеозапису, подія відбувалася у людному місці поруч із парковкою таксі на міському автовокзалі м. Червонограда на очах у перехожих і водія таксі, який стояв поруч і згодом втрутився у ситуацію (диск міститься на а.с. 109);
- даних заяв ОСОБА_11 від 09.09.2019р. (а.с. 105) та ОСОБА_12 від 18.09.2019р. (а.с. 128), з яких вбачається, що потерпілі просять притягнути до кримінальної відповідальності осіб, які 09.09.2019р. завдали їм тілесних ушкоджень;
- даних протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.09.2019р., згідно з якими ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 09.09.2019р. завдала йому тілесні ушкодження, а також впізнав ОСОБА_7 як особу, яка тоді ж завдала тілесні ушкодження ОСОБА_12 (а.с. 112-113, 135-136);
-даних протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2019 р., від 28.09.2019 р., згідно з якими ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 09.09.2019 р. завдала тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а також впізнав ОСОБА_7 як особу, яка тоді ж завдала йому тілесні ушкодження (а.с. 110-111, 133-134);
-даних протоколу проведення слідчого експерименту від 08.10.2019р., згідно якого потерпілий ОСОБА_11 відтворив обстановку події, яка мала місце 09.09.2019 р. за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 114-116);
-даних протоколу проведення слідчого експерименту від 08.10.2019р., згідно якого потерпілий ОСОБА_12 відтворив обстановку події, яка мала місце 09.09.2019р. за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 129-131);
-даних протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 28.11.2019 р., згідно з якими ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 як осіб, які на початку вересня 2019 р. на автовокзалі м. Червонограда, поруч із парковкою таксі, брали участь у бійці (а.с. 124-127);
-даних висновку експерта № 106/2019 від 27.09.2019 р., згідно з яким у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді плям на шкірі в ділянці правої вилиці, на правому лікті, на лівому лікті, які є слідами загоєних саден, які утворилися від контакту з тупими предметами та могли виникнути 09.09.2019р., садна відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с. 108);
-даних висновку експерта № 113/2019 від 22.11.2019 р., згідно з яким у ОСОБА_12 виявлено плями на шкірі на лівому лікті, на правому та лівому колінах, які є слідами загоєних ран; садна відносяться до легкого тілесного ушкодження ( а.с. 137).
Сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції і наведених в оскаржуваному вироку суду.
При цьому, суд першої інстанції вірно встановив відсутність доказів на підтвердження того факту, що дане кримінальне правопорушення обвинувачені вчинили за попередньою змовою, та обґрунтовано кваліфікував їх дії як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо вчинення інкримінованого йому злочину групою осіб є безпідставними.
Згідно роз`яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганство визнають вчиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті мала місце.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, встановлених фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинене групою осіб є правильною.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України колегія суддів не вбачає.
Щодо апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України, з огляду на недоведеність вчинення ОСОБА_9 грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 на ґрунті неприязних стосунків, колегія суддів враховує наступне.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Хуліганські дії вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

За матеріалами справи встановлено, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підійшли до потерпілих, які сиділи на лавочці у людному, громадському місці на території міської автостанції, та безпідставно розпочали із ними бійку, у ході якої потерпілим було заподіяно легкі тілесні ушкодження. За цими подіями спостерігали сторонні люди, які як проходили поруч, так і безпосередньо дивились на події.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема заяв потерпілих про вчинене кримінальне правопорушення, останнім на час події не були відомі особи, які спричинили їм тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що обвинувачені підішли до них та сказали, що потерпілі зайняли їхню лавочку і тоді розпочався конфлікт.
Отже, на переконання колегії суддів, обвинувачені, випадково зустрівши потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які сиділи на лавочці у людному, громадському місці, використавши незначний привід для конфлікту, який був спровокований саме обвинуваченими, зокрема ОСОБА_9 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Наведені обставини не дають колегії суддів правових підстав для кваліфікацій дій обвинувачених за ч.1 ст.125 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Так, при призначенні обвинуваченим покарання, суд першої інстанції з належною повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, що є нетяжким злочином, характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у вчиненому, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та дані про особу кожного обвинуваченого.

Зокрема, враховано, що ОСОБА_9 є людиною молодого віку, не одружений, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога і психіатра, згідно досудової доповіді є високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і середній ризик небезпеки для суспільства.
За таких обставин, призначене ОСОБА_9 покарання, у межах санкції ч.2 ст.296 КК України, та призначене йому остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України відповідає вимогам закону, і є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження та роль у вчиненому обвинуваченого ОСОБА_7 , дані про його особу, зокрема те, що він в силу положень ст.89 КК України вважається раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, з 1999р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з приводу наркотичної залежності (а.с.139), є особо з інвалідністю 2-ї групи, його вік, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані досудової доповіді, згідно якої ОСОБА_7 має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.296 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, що є мінімальним для даного виду покарання згідно санкції ч.2 ст.296 КК України, відповідає вимогам закону.
Проте, на думку колегії суддів, при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання суд першої інстанції не у повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є особою похилого віку та є інвалідом 2 групи загального захворювання (а.с.196), а також має на утриманні стареньку матір ОСОБА_14 , 1945 р.н., (а.с.199-201), з якою проживає разом згідно довідки про склад сім`ї №16955, вид.15.11.2019 року відділом реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області (а.с.140).
Через наявність вказаних обставин, які колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, та позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який при апеляційному розгляді у судових дебатах визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро розкаявся, колегія суддів вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можна застосувати положення ст.75 КК України та звільнити останнього від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, а тому вважає за необхідне змінити вирок та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, і таке звільнення, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, на переконання колегії суддів, апеляційні скарги обвинувачених та захисників не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, водночас такі слід задоволити частково та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 шляхом звільнення останнього від його відбування із випробуванням, в решті оскаржуваний вирок слід залишити без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 24 грудня 2020 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю два роки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: