Справа № 184/448/20
Номер провадження 1-кп/184/51/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000088 від 06.02.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров, Дніпропетровської областi, громадянина України, одруженого, непрацюючого, з середньою освітою, на утриманнi неповнолiтнiх дiтей не має, із задовільним станом здоров`я, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

26.01.2020 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_3 , знаходився біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де в бесіді з ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в той же ж день та час, перебуваючи біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно кулаком правої руки наніс ОСОБА_6 один удар в область верхньої губи.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 , підставив ОСОБА_5 підніжку, від чого останній не втримав рівноваги та впав на землю. Після того, як ОСОБА_5 знаходився в положенні лежачи на спині, ОСОБА_3 умисно наніс чотири удари обутими ногами по обличчю ОСОБА_5 . В цей час, потерпілий ОСОБА_5 з метою припинення злочинних дій ОСОБА_3 і обмеження себе від спричинення останнім тілесних ушкоджень, прикривав обома руками своє обличчя.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, поверхневої забитої рани слизової оболонки верхньої губи, саден волосяної частини голови, саден лівої кисті, садна правої кисті, які згідно висновку судово-медичного експерта №86 від 07.02.2020 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання, що дійсно, він знає потерпілого. У холодну пору в 2020 р. (більш точної дати повідомити не зміг) він зі своєю дружиною навідували бабусю, що проживає біля магазину «АТБ-Маркет», що розташований по АДРЕСА_3 . Його дружині подзвонив потерпілий ОСОБА_5 та почав її ображати. ОСОБА_3 пішов за адресою проживання потерпілого, який також проживав неподалік магазину «АТБ-Маркет», підійшов до вікна його квартири на першому поверсі, постукав та покликав його на вулицю. Потерпілий вийшов та вони почали з`ясовувати стосунки. Між ними виникла словесна перепалка, під час якої він ( ОСОБА_3 ) вдарив потерпілого кулаком в обличчя, звалив його з ніг та наніс йому (потерпілому) ще чотири удари ногою в область обличчя. Після чого, він разом з дружиною та сином пішли додому. У вчиненому розкаюється та висловив у суді щирий жаль.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» в умисному легкому тілесному ушкоджені, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, одружений, офіційно не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, враховуючи відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та доказів наявності джерел доходу, що унеможливлює призначення останньому покарання у виді штрафу, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч. 1 ст.125 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався. Підстав для його обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1