Справа №357/8294/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1553/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

2 лютого 2021року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на 42 дні, тобто до 23 лютого 2021 року включно,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000901 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2020 року, ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на 42 дні, тобто до 23.02.2021 року включно. ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на 42 дні, тобто до 23.02.2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за зареєстрованим місцем проживання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що прокурором не було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою та не надано доказів щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, зазначає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вже перебуває під вартою 12 років з можливих 15 років покарання без вироку суду, тому зазначене спростовує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто застосування до ОСОБА_6 інших альтернативних запобіжних заходів.

Заслухавши думки обвинуваченого та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , тому рішення суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 апеляційним судом не переглядається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, конкретні обставини вчинення умисного корисливого злочину, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, враховано особу обвинуваченого, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від органів досудового розслідування або суду.

Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченого тяжкості покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ще триває та не прийнято остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що прокурором в порушення вимог закону в судовому засіданні заявлено усне клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Відсутність даних про спроби ОСОБА_6 переховуватись від суду з моменту затримання свідчить лише про те, що такі спроби не були реалізовані, оскільки останній тримався під вартою та не мав такої можливості.

Обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції обвинуваченим та його захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» на 42 дні, тобто до 23 лютого 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя