Справа № 333/766/20
Провадження № 1-кп/333/168/21
ВИРОК
Іменем України

07 червня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Запоріжжі, українки, громадянки України, освіта повна середня, працює неофіційно реалізатором на ринку, не заміжня, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- 27.12.2005 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309, ч.2 ст.317 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки;
- 18.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2005 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. 23.07.2014 року звільнена від відбування покарання ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.07.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 16.12.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням строком 1 рік із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. ст. 75, 76 КК України;
- 18.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.296 КК України до штрафу у розмірі 8 500 грн. На підставі ст.70 п.4 КК України остаточно призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням строком 1 рік із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.ст. 75, 76 КК України та штрафу у розмірі 8500 грн., який виконується самостійно,

за обвинуваченням її у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року, приблизно о 10-00 год., ОСОБА_8 прийшов до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю знайомою ОСОБА_7 , яку представив потерпілій ОСОБА_6 , котра проживала за вищевказаною адресою, як його нову співмешканку, внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт, який з перервами тривав декілька годин.
Приблизно о 14-00 год. того ж дня, коли ОСОБА_6 знаходилась на підлозі в коридорі вищевказаної квартири, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, маючи умисел на спричинення тілесних пошкоджень на ґрунті раптово виниклого конфлікту через ревнощі, нанесла ногою не менше чотирьох ударів потерпілій в область обличчя та голови, чим спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: забоїв головного мозку із геморагічним просякненням у правiй гемiсфері мозочка та правій лобній долі; гострої субдуральної гематоми праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликала здавлення головного мозку та дислокаційний синдром); геморагічного нашарування за ходом намету мозочка; уламкового переламу спинки носа; переламу стінки решiтчастого лабіринту зі зміщенням кісткових уламків; підапоневротичної гематоми лобної дiлянки голови праворуч, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

04.06.2021 року у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 після оголошення прокурором зміненого обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України (з ч.2 ст.121 КК України) пояснила, що вона свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не визнає, а також не визнає цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 . При цьому пояснила, що відмовляється давати показання, так як наполягає на тих показаннях, які надавала суду раніше.

09.02.2021 року у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що 02.05.2019 року зранку вони разом з ОСОБА_8 зайшли до квартири останнього за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаному житлі знаходилася ОСОБА_6 з неповнолітнім сином. Потерпілу вона раніше не знала. ОСОБА_8 її представив ОСОБА_6 як нову співмешканку та повідомив, що вони тепер будуть мешкати усі разом в цій квартирі. Потерпіла через це почала сваритися з ОСОБА_8 . Потім вони усі разом почали вживати горілку. ОСОБА_6 поводила себе неадекватно: то кричала на ОСОБА_8 , по плакала та казала куди їй тепер діватися. Сварка виникала періодично і у якийсь час ОСОБА_8 надів боксерські рукавички та декілька разів (приблизно 4 рази) вдарив по голові ОСОБА_6 , але остання свідомості не втрачала та продовжувала сваритися з ОСОБА_8 . У подальшому, потерпіла вибігла на вулицю та по телефону викликала працівників поліції. Останні, коли приїхали, провели профілактичну бесіду та поїхали, так як ОСОБА_6 повідомила, що ніяких заяв писати до поліції не буде.
Потім, вони знову продовжили вживати спиртні напої на кухні, жодних скарг на здоров`я ОСОБА_6 не виказувала. Приблизно через годину, в один момент ОСОБА_6 встала з-за столу, підійшла до неї та намагалася вдарити її головою, але у потерпілої це не вдалося. Вона, потерпілу відштовхнула від себе, але остання навіть не впала та пішла у бік ванни. Невдовзі вона у коридорі почула шум падаючого тіла. Коли вона піднялася з-за столу, то побачила, що ОСОБА_6 лежить на полу без свідомості. Після цього, ОСОБА_8 викликав «швидку допомогу». Коли приїхали лікарі, оглянули ОСОБА_6 , яка знаходилася без свідомості та пояснили, що у потерпілої інсульт. Жодних тілесних пошкоджень вона на тілі ОСОБА_6 , не бачила. У подальшому, ОСОБА_8 допоміг лікарю винести на носилках потерпілу до карети «швидкої». Потім, через деякий час приїхали працівники поліції.
В той день вона знаходилася у стані алкогольного сп`яніння. Перед цим днем вони з ОСОБА_8 випивали два дня. А в день подій вжили, втрьох дві пляшки горілки. Взуття у неї в той день на ногах у квартирі не було. У неї були тілесні ушкодження, але вони були залишені ОСОБА_8 напередодні. Вважає, що ОСОБА_6 її обвинувачує та надає неправдиві показання, так як ОСОБА_8 щось пообіцяв останній та через ревнщі.

Водночас, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, повністю підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що 02.05.2019 року, приблизно о 12-00 год. у квартиру, де вона проживала разом із малолітнім сином та ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов останній з ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_8 повідомив, що обвинувачена є його новою коханкою, тому буде мешкати разом з ними. В той час, вона перебувала на кухні та сама розпивала спиртні напої. Вона спитала, як він це вбачає проживання разом, на що ОСОБА_8 відповів, що в різних кімнатах: він з ОСОБА_7 в одній, а вона з дитиною в іншій. Так як вона на це не погодилася, між нею та ОСОБА_8 виник конфлікт.
Після цього, вони усі разом сиділи на кухні та вживали спиртні напої. Через деякий час, ОСОБА_7 вийшла з кухні, і вона також вирішила вийти на балкон, але зіткнулася з обвинуваченою у коридорі, де між ними виник конфлікт. В ході цього конфлікту, спочатку вона штовхнула ОСОБА_7 , а потім остання її штовхнула у грудну клітину, а потім потягла її за волосся, від чого вона впала на підлогу та вдарилася потилицею, але не сильно. Після цього, вона свідомість не втратила і коли вже лежала, ОСОБА_7 нанесла їй ногою близько п`яти ударів в праву скроневу область голови, від чого вона втратила свідомість та прийшла до тями лише тоді, коли на неї ОСОБА_8 вилив воду. Але невдовзі знову втратила свідомість та прийшла до тями лише у лікарні через декілька днів. Вона не пам`ятає, у чому була взута ОСОБА_7 , але відчувала, що на нозі у обвинуваченої є взуття. Усі удари обвинувачена нанесла, приблизно в одну ту саму частину голови.
Раніше вона дійсно надавала інші показання, так як в неї пам`ять повертається поступово. Після травми у неї почалися випадки епілепсії. На цей час вона більше пам`ятає, ніж коли проводилося досудове розслідування. Раніше на досудовому розслідуванні пояснила слідчому, що її бив ОСОБА_8 , так як вона це лише припускала, враховуючи, що останній її бив раніше до подій кримінального правопорушення. Водночас, на цей час вона категорично заявляє, що ОСОБА_8 в той день тілесних ушкоджень їй не спричинив. Останній в момент конфлікту з ОСОБА_7 знаходився на кухні. Дитина в цей момент знаходилася у спальні, тому події у коридорі, син не міг бачити. Не пам`ятає, щоб їй хтось наносив удар в область носу;

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 05.12.2019 року за її участю та участю судового медичного експерта ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_6 пояснила та показала кількість спричинених їй ударів, їх механізм нанесення та локалізацію, розташування перед та під час спричинення потерпілій тілесних ушкоджень 02.05.2019 року;

- показаннями як обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що з 26.04.2019 року він разом із ОСОБА_7 три доби проживали у ОСОБА_10 , з яким у обвинуваченої стався конфлікт і через те, вони пішли до його бабусі, але там були недовго. Так як не було більше де мешкати, 02.05.2019 року, приблизно о 10-00 год., він разом із ОСОБА_7 прийшли до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ця квартира належала йому і в ній він проживав разом із ОСОБА_6 та сином останньої. Так як він хотів мешкати з ОСОБА_7 , тому повідомив потерпілій, що він тепер буде мешкати з обвинуваченою. В той момент ОСОБА_6 сиділа на кухні та пила горілку. Коли остання зазначила, що так не буде жити, він запропонував ОСОБА_11 з дитиною залишитися та мешкати у залі цієї квартири, поки потерпіла не знайде собі інше житло.
У подальшому, вони усі разом, а також його сусід, який вже помер розпивали алкогольні напої. Приблизно через годину (об 11-00 год.) ОСОБА_6 викликала працівників поліції, але чому остання так зробила, він не знає. Потерпіла на той час перебувала у стані алкогольного сп`яніння, поводилася агресивно та неадекватно.
Приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_6 почала одягатися у коридорі та планувала кудись йти. Там же стояла і ОСОБА_7 . Потерпіла почала кричати на останню через ревнощі та намагалася вдарити ОСОБА_12 головою в обличчя. Чи вдарила потерпіла обвинувачену він не побачив, так як в цей момент знаходився на кухні та спілкувався зі своєю бабусею по мобільному телефону. Але після цього жінки почали тягати одна одну за волосся. Він побачив, що потерпіла лежить на підлозі, а ОСОБА_7 б`є ногою останню в область голови. Всього обвинувачена нанесла 3-5 ударів босою ногою в область голови, коли потерпіла лежала на правому боці. Після цього, він поклав телефон у карман та вийшов до коридору. Він фактично відтягнув ОСОБА_7 від потерпілої, а ОСОБА_6 піднялася та намагалася зайти у ванну кімнату, але впала на спину і вже не піднялася. Під час падіння потерпіла вдарилася об стінку головою. Потерпіла втратила свідомість, тому він взяв повний таз води та плеснув її на голову. Проте, ОСОБА_6 не прийшла до тями, і він викликав «швидку допомогу».
Коли приїхали лікарі, то повідомили, що у потерпілої підозра на інсульт. Він допоміг винести на носилках ОСОБА_6 і сам пішов у магазин. Коли повернувся додому, то побачив, що у квартирі знаходяться працівники поліції та малолітній син ОСОБА_6 , де була в цей момент ОСОБА_7 , він не знає. Працівники поліції забрали дитину та документи на неї.
У подальшому, він матеріально допомагав лікуватися ОСОБА_6 та забрав її додому після лікарні. Проте, коли попрохав сусідку-медсестру здійснити укол потерпілій, вона порадила ОСОБА_6 повернути до лікарні, так як останній необхідно постійний лікарський нагляд, що він і зробив;

- показаннями як свідка ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 13.02.2020 року за його участю, під час якого останній пояснив та показав кількість ударів, нанесених ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 02.05.2019 року, їх механізм нанесення та локалізацію, розташування обвинуваченої та потерпілої перед та під час спричинення тілесних ушкоджень;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що є бабусею ОСОБА_8 30.04.2019 року останній разом із ОСОБА_7 приходили до неї додому, але їй остання не сподобалася, так як вона знала, що обвинувачена вживає наркотичні засоби. 02.05.2019 року вона зателефонувала ОСОБА_14 та вони з останнім спілкувалися. Невдовзі, по телефону вона почула голос ОСОБА_12 : «Вона впала і не дихає!». Після цього, ОСОБА_8 перестав розмовляти, але не відключив телефон, тому вона ще деякий час чула у слухавці, що там відбувається. Вона чула якийсь шум та крики. У той же день, ОСОБА_8 зателефонував їй та повідомив, що ОСОБА_6 забрала «швидка допомога». У розмові з нею, ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_11 він не бив у день кримінального правопорушення, а між потерпілою та обвинуваченою відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_7 била потерпілу. У подальшому, ОСОБА_8 попрохав у неї гроші на лікування ОСОБА_6 та вона надала останньому 3 000 грн. Її онук навіть забирав ОСОБА_11 додому після лікарні, але потім вимушений був повернути потерпілу до лікарні, так як останній був необхідний саме лікарський догляд;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що ОСОБА_8 знає давно, а з ОСОБА_7 познайомився, коли ОСОБА_8 з останньої прийшли до нього додому, приблизно за 5 днів до подій кримінального правопорушення. В той вечір вони випивали разом у нього вдома, а потім він дізнався, що обвинувачена у нього вкрала у нього чоловічу сумку і після цього він відразу вигнав з свого будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . У подальшому, саме у день кримінального правопорушення до нього на телефон подзвонила обвинувачена з телефона ОСОБА_8 та повідомила, що вона побила ОСОБА_6 та запропонувала зустрітися у кафе. Коли він зустрівся в кафе з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , остання почала хвалитися як вона «худенька та маленька поклала ОСОБА_11 ». При цьому, обвинувачена показувала два фрагмента відео, на якому була зображена сидяча жінка (мабуть потерпіла), опершись об стінку. ОСОБА_7 розповіла йому, що бійку спровокувала саме потерпіла, але обвинувачена ухилилася від удару, а потім так вдарила ОСОБА_6 , що остання впала на підлогу. В цей час по розповіді обвинуваченої, ОСОБА_8 знаходився на кухні та розмовляв зі своєю бабусею;

- показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які пояснили, що працюють в УПП в Запорізькій області. 02.05.2019 року вони несли службу у Комунарському районі м. Запоріжжя. До обіду на планшет поступив виклик від жінки, яка пояснила, що її б`є цивільний чоловік. Коли вони приїхала на адресу, а саме на АДРЕСА_3 та піднялися у квартиру, то виявили, що там знаходяться 4 дорослі особи: два чоловіка та дві жінки і одна дитина. Дорослі перебували у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 у грубій формі повідомив, щоб вони не заходили до квартири. Жінка, яка викликала поліцію, відмовилася написати заяву, на ній не було видимих тілесних ушкоджень. Вони поспілкувалися з потерпілою та провели лише профілактичну бесіду щодо не вчинення домашнього насильства.
У подальшому, приблизно через дві години того ж дня з лікарні поступило повідомлення, що «швидка» з вказаної адреси забрала жінку без свідомості на підозру на інсульт, а вдома залишилася одна дитина без догляду з боку дорослих. Коли вони приїхали, то побачили, що двері квартири відкриті і у квартирі знаходиться малолітній хлопчик, який на той момент перебував на балконі. На столі лежали документи на дитину, які вони забрали. Потім до житла прийшла обвинувачена разом із ОСОБА_8 . Останній у грубій формі вимагав, щоб вони покинули квартиру, що вони і зробили. Дитину відвезли у лікарню;

- показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які пояснили, що вони працюють у «швидкій» допомозі лікарем та медичною сестрою, відповідно. Весною 2019 року, точну дату згадати не можуть, їм поступив виклик, і коли вони приїхали в один із будинків по АДРЕСА_3 , то виявили, що у квартирі лежить на підлозі жінка без свідомості. Тіло жінки було розташовано наполовину у ванній кімнаті, наполовину у коридорі. Видимих тілесних ушкоджень на тілі жінки не було видно, але від неї був запах алкоголю. Коли вони виконали медичний протокол: поміряли тиск, зробили кардіограму, жінку на носилках винесли у карету «швидкої». У квартирі на той час перебували чоловік, жінка та дитина 4 років. Чоловік на питання, що трапилося, відповів, що потерпіла послизнулася та впала. Коли вони спустилися у машину, побачили, що чоловік та жінка, які перебували у квартирі зникли, залишивши на самоті дитину. Тому, вони здійснили виклик до поліції та пояснили ситуацію. Потерпілу доставили у лікарню і по дорозі остання до свідомості не приходила. Попередній діагноз був: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гостре порушення кровообігу, внутрішньочерепна гематома.

- даними протоколу огляду місця події від 04.11.2019 року з фотознімками, згідно яких слідчим у квартирі АДРЕСА_4 за допомогою ножиць був вилучений фрагмент паперу (шпалер) з речовиною бурого кольору;

- даними висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_19 №2316 від 27.11.2019 року, а саме:
1. Кров потерпілої ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою AВ0. В її крові на марлі виявлений супутній антиген Н.
2. На фрагменті шпалер (об`єкт №1), вилученого за адресою: АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А і Н з ізогемаглютиніном анти-В, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н, у тому числі, і від самої потерпілої ОСОБА_6 ;

- речовим доказом, а саме: фрагментом паперу (шпалер) з речовиною бурого кольору, вилученого під час огляду місця події 04.11.2019 року;

Відповідно до висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_20 №1070МД від 13.12.2019 року:
1. Відкрита черепно-мозкова травма: забої головного мозку тяжкого ступеню зі здавленням гострою субдуральною гематомою (об`ємом 180 мл), дислокаційний синдром, перелом латеральної стінки решiтчатої кістки ліворуч, перелом кісток носу, забій м`яких тканин голови, рани в ділянці верхньої губи та лобній ділянці, синець в лівій навколо вушній ділянці (за наданою медичною документацією) у ОСОБА_6 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. в) («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»).
2. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів.
3. Враховуючи локалізацію, кількість та взаєморозташування наявних ушкоджень у ОСОБА_6 вважаю, що їй було нанесено не менше 4-х травматичних впливів.
4. Виникнення виявлених ушкоджень у ОСОБА_6 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілої відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів.
5. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи, в наданій медичній документації.
6. Можливість спричинення всього комплексу виявлених тілесних ушкоджень у громадянки ОСОБА_6 її ж власною рукою малоймовірне.

Згідно висновку судово-медичної комісії КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради №483/к від 26.12.2019 року:
1. При судово-медичній експертизи у ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження:
Забоi головного мозку із геморагічним просякненням у правій гемiсфері мозочка та правій лобній долі. Гостра субдуральна гематома праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликала здавлення головного мозку та дислокаційний синдром). Геморагічні нашарування за ходом намету мозочка. Уламковий перелом спинки носа. Перелом стінки решітчастого лабіринту зі зміщенням кісткових уламків. Підапоневротична гематома лобної ділянки голови праворуч. «Забоi та садна голови» (без зазначення кількості та локалізації).
Всі виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупоi травми, тобто від дії тупих твердих предметів, індивідуалізуючи ознаки яких в ушкодженнях не відобразилися (не були описані в медичній документації).
В наданій медичній документації не міститься ретельного описання морфологічних характеристик ушкоджень, що не дозволяє об`єктивно визначити давність їх утворення.
2. Прояви травми, вказані у п.1. цих підсумків, у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
П. 2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995» Ознаки тяжкого тілесного ушкодження:
А) небезпека для життя;
П. 2.1.2. «Правил...» Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
П. 2.1.3. «Правил...» До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать:
В) забій головного мозку тяжкого ступеня як зі здавленням, так і без здавлення головного мозку; забій головного мозку середньої тяжкості за наявності симптомів ураження стовбурної ділянки;
Г) ізольовані внутрішньочерепні крововиливи за наявності загрозливих для життя явищ.
3. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, виходячи з їх характеру та локалізації утворилися не менш ніж від чотирьох окремих травматичних впливів.
Даних, які дозволили б визначити послідовність їх спричинення та напрямок кінетичної енергії травматичних впливів в наданих матеріалах не виявлено.
Силу травматичних впливів, що діяли на ділянку голови ОСОБА_6 слід охарактеризувати як значну (від 160 до 1969 H, ОСОБА_21 , 1999) та таку, що є достатньою для утворення тілесних ушкоджень такого характеру.
4. Утворення виявлених у ОСОБА_6 ушкоджень можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілої відносно нападника (нападників) за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів.
5. Утворення всього комплексу виявлених у ОСОБА_6 внаслідок однократного падіння з висоти власного зросту (у тому числі, на нерiвнi поверхні) виключається, адже тілесні ушкодження розташовані у різних анатомічних площинах та утворилися від принаймні чотирьох окремих травматичних впливів. Можливість перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння в даному випадку не впливає на судово-медичну оцінку можливості травмування потерпілої за вказаним у даному пункті механізмі.
Для оцінки складних механізмів падінь (неодноразове, ступінчасте) необхідне надання їх в розпорядження експертної комісії у вигляді придатному для аналізу (показання, протоколи слідчих експериментів, тощо).
6. Можливість спричинення всього комплексу виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 її ж власною руко вкрай малоймовірним, з урахуванням кінетичної енергії травматичних впливів, вказаної у п.3. даних підсумків.
7. Всі тілесні ушкодження у потерпілої локалізуються у ділянці голови. Характер та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не є характерним для утворення під час боротьби та самозахисту.
8. Забій головного мозку зазвичай супроводжується принаймні короткочасною втратою свідомості в момент заподіяння. Для внутрішньо черепних гематом навпаки спостерігається світлий проміжок», тобто час коли людина здатна вчиняти активні дії до досягнення крововиливом критичного об`єму (що для венозних кровотеч може бути досить тривалим проміжком часу).
Таким чином, не виключається здійснення ОСОБА_6 активних, самостійних дій за умови збереження достатнього рівня свідомості.

Відповідно до висновку судово-медичної комісії КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради №486/к від 26.12.2019 року:
1. При судово-медичній експертизи у ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження:
Забоi головного мозку із геморагічним просякненням у правій гемiсфері мозочка та правій лобній долі. Гостра субдуральна гематома праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликала здавлення головного мозку та дислокаційний синдром). Геморагічні нашарування за ходом намету мозочка. Уламковий перелом спинки носа. Перелом стінки решітчастого лабіринту зі зміщенням кісткових уламків. Підапоневротична гематома лобної ділянки голови праворуч. «Забоi та садна голови» (без зазначення кількості та локалізації).
Всі виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупоi травми, тобто від дії тупих твердих предметів, індивідуалізуючи ознаки яких в ушкодженнях не відобразилися (не були описані в медичній документації).
Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, виходячи з їх характеру та локалізації утворилися не менш ніж від чотирьох окремих травматичних впливів.
2. За даними з протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , потерпіла наступним чином описує механізм спричинення їх тілесних ушкоджень:
2.1. «Хулга Олександр» замахнувся рукою та вдарив потерпілу у обличчя, в область носа. Удар був нанесений у ділянку перенісся («переносиці»), кулаком правої руки.
2.2. Після даного удару потерпіла впала на спину. Місце падіння характеризує як рівну (без виступів) підлогу вкриту лінолеумом (вказує, що він пом`якшив удар).
2.3. «Марина» наносила удари правою ногою у скроневу (вісочну) та тім`яну ділянки голови.
2.4. « ОСОБА_22 » наніс потерпілій скроневу (вісочну) область, правою ногою. Також потерпіла відчула, що в неї з носа тече кров.
Також потерпіла повідомила, що загалом їй було нанесено: один удар у ділянку носа. чотири удари у праву бічну поверхню голови, три у тім`яну ділянку голови. На ногах осіб, які спричиняли удари було взуття: «Хулга» - «ботинки», а «його подруга» - кросівки.
Зважаючи на принциповий збіг за характером травмуючих предметів (кулак руки та взутi ноги діють як тупi твердi предмети), кількість (не менше чотирьох) та локалізація травматичних впливів (в ділянку голови), комісія вважає за можливе утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 за механізмом, на який вона вказує під час слідчого експерименту від 05.12.2019 року.

Допитаний у судовому засіданні лікар судово-медичний експерт КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 пояснив, що він був у складі судово-медичної комісії, яка проводила дві комісійні експертизи на підставі постанов слідчих щодо тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 , а також приймав участь у проведенні слідчого експерименту за участі останньої.
Відповідаючи на питання учасників судового провадження ОСОБА_9 повністю підтвердив висновки судово-медичних експертиз у даному кримінальному провадженні, де він приймав участь.
Також, після ознайомлення з показаннями потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , наданих у судовому засіданні, зазначив, що показання потерпілої з приводу отриманих тілесних ушкоджень співпадають з експертними дослідженнями, за виключенням виявленого перелому кісток носу, так як про отримання цього тілесного ушкодження потерпіла не інформує суд. Показання обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні в частині падіння ОСОБА_6 з висоти власного зросту не відповідають даним, дослідженим під час експертиз, так як від такого падіння не могли утворитися виявлені тілесні ушкодження у потерпілої. Показання обвинуваченої ОСОБА_7 , надані суду, взагалі не інформативні в частині виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Зазначені показання потерпілої, свідків, письмові докази по справі, висновки експертів узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Також, у судовому засіданні були досліджені дані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0003851, згідно яких заявник ОСОБА_6 04.11.2019 року звернулася до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація злочину ч.2 ст.121 КК України, підозрювані особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 .
Допитаний судом свідок ОСОБА_24 пояснив, що він з 2018 року не проживає разом із ОСОБА_6 02.05.2019 року з мобільного телефону потерпілої йому зателефонував ОСОБА_8 , який повідомив, що ОСОБА_6 випала з ванної кімнати, так як у останньої стався інсульт, тому потерпілу забрала «швидка» допомога. У подальшому, він сина забрав до себе, а ОСОБА_6 знайшов у 5 лікарні без свідомості. Приблизно через місяць або більше до нього зателефонувала потерпіла, яка повідомила, що в день подій її бив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . У подальшому, він близько п`яти разів приїзжав до ОСОБА_6 у лікарню і кожного разу вона зазначала, що її били саме двоє: обвинувачена та ОСОБА_8 .
Крім того, у судовому засіданні був допитаний у присутності психолога малолітній ОСОБА_25 , 2015 року народження, але його пояснення суд не приймає до уваги через не інформативність, вік дитини (на той час йому усього було 4 роки) та у зв`язку з показаннями потерпілої, яка зазначила, що дитина, перебуваючи у спальні, не могла бачити конфлікт з ОСОБА_7 у коридорі.
Судом також досліджувалися дані, що зберігаються на CD-R диску «Maximus» з аудіозаписом архіватора служби «102» та «швидкої» допомоги. Згідно вказаних аудіозаписів потерпіла ОСОБА_6 викликала працівників поліції, зазначаючи, що її б`є чоловік, а свідок ОСОБА_17 викликав працівників поліції та телефонував до лікарні.

В ході судового розгляду досліджувалися документи, що характеризують особистість обвинуваченої ОСОБА_7 .

Суд критично відноситься до твердження обвинуваченої, що вона не наносила ударів потерпілій, а лише штовхнула останню. Цей факт повністю спростовується показаннями самої потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .
Посилання сторони захисту на дані аудіозапису архіватора служби «102», згідно якого потерпіла під час виклику працівників поліції зазначала, що її б`є ОСОБА_8 не суперечать даним, встановленим під час судового розгляду, так як ці події відбувалися до того, як ОСОБА_7 наносила удари ногами по голові ОСОБА_6 .
Також, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 щодо факту домовленостей між потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 в частині не надання викривальних показань відносно останнього, не знайшли свого підтвердження в ході судового процесу.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Такий стан обвинуваченої під час скоєння нею кримінального правопорушення підтверджується показаннями самої ОСОБА_7 , а також потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (із застосуванням фізичного насильства; наслідки для здоров`я потерпілої), особу обвинуваченої: раніше неодноразово судима за скоєння умисних кримінальних правопорушень, не заміжня, має постійне місце мешкання та проживання, офіційно не працює, її вік та здоров`я (не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, але має серйозні хронічні захворювання, про розголошення яких ОСОБА_7 не надала згоди у судовому засіданні), має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_26 , 2016 року народження. Також, суд приймає до уваги поведінку обвинуваченої на стадії досудового розслідування, яка у період з 18.02.2020 року по 28.04.2020 року переховувалася від органів досудового розслідування та була оголошена у розшук.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Враховуючи особистість ОСОБА_7 , конкретні обставини кримінального провадження (особливо тяжкі наслідки для здоров`я потерпілої після отримання тілесних ушкоджень є особою з інвалідністю І групи, потербує постійного стороннього догляду та самостійно не може пересуватися), наявність обтяжуючої обставини покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що наполягала сторона захисту, не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановлення іспитового строку не є достатнім і необхідним для виправлення останньої у даному кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов на суму 1 050 000 грн., з яких: 1 000 000 грн. це моральна шкода, 50 000 матеріальна шкода, витрачена на лікування потерпілої. Під час судового розгляду потерпіла відмовилася від цивільного позову відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , тому фактично позов залишився у виді 500 000 грн. моральної шкоди та 25 000 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Майнова шкода під час судового розгляду жодними доказами не підтвердилася, тому вважаю за необхідне відмовити у задоволенні її стягнення з обвинуваченої.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на думку суду, повністю доведена.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов, представник потерпілої ОСОБА_27 , який приймав участь на перших судових засіданнях та ОСОБА_6 вказали, що своїми діями обвинувачена спричинила їй певні моральні страждання, тому що після отриманих від ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, потерпіла є особою з інвалідністю І групи, потребує постійного стороннього догляду та самостійно пересуватися не в змозі. Потерпіла на цей час не може працювати через свій стан здоров`я.
Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , зміни нормального ритму життя (відсутність можливості самостійно пересуватися (лише на інвалідному візку), жити без постійного стороннього догляду, відсутність можливості влаштуватися на роботу, заробляти грошові кошти та утримувати свою неповнолітню дитину), необхідності тривалий період часу витрачати на лікування та відновлення здоров`я. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги потерпілої щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити повністю, а саме у сумі 500 000 грн.

Постановою слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 від 06.11.2019 року фрагмент паперу (шпалер) з речовиною бурого кольору, вилученого під час огляду місця події 04.11.2019 року був визнаний речовим доказом.
Відповідно до п.4 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, у разі необхідності передається заінтересованим особам на їх прохання.
Враховуючи, що фрагмент паперу (шпалер) з речовиною бурого кольору не має ніякої цінності та не може бути використаними, тому він підлягає знищенню.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні, запобіжній захід на цей час до обвинуваченої ОСОБА_7 не застосований.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на підставі якої призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: фрагмент паперу (шпалер) з речовиною бурого кольору, що зберігається в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.133) знищити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. та моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1