ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/455/21 Справа № 212/2412/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України.
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року було звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.
Кримінальне провадження № 0002892 від 10.09.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, - закрито.
Вирішено долю речових доказів.
Суд першої інстанції у вироку зазначив наступне.
Близько 21.00 години 09 вересня 2016 року, неповнолітній ОСОБА_10 в компанії однолітків прямував дорогою повз територію Криворізької гімназії № 49 по вул. Шурупова, 1 в Покровському районі м. Кривого Рогу, де зустрів раніше незнайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Біля центрального входу вказаної гімназії, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник умисел на спричинення неповнолітньому ОСОБА_10 побоїв та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю.
Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись напроти центрального входу до зазначеної гімназії, ОСОБА_7 , діючи з метою спричинення неповнолітньому ОСОБА_10 побоїв, з мотивів гострої неприязні до нього, завдав не менше 10 ударів кулаками по обличчю неповнолітнього ОСОБА_10 , після чого, останній, намагаючись втекти від нападника, бистрою ходою попрямував до скверу, розташованого поряд з територією гімназії, де на вході до скверу був настигнутий ОСОБА_7 , який умисно, діючи з метою вчинення інших насильницьких дій, які виразилися в тому, що останній схопив неповнолітнього ОСОБА_10 позаду за руки, насильно утримуючи його, та не надаючи можливості втекти та вчинити опір.
В цей час ОСОБА_8 , умисно діючи з метою спричинення неповнолітньому ОСОБА_10 побоїв, з мотивів гострої неприязні до нього, скориставшись тим, що неповнолітнього ОСОБА_10 утримує ОСОБА_7 , та він не має можливості уникнути ударів та захищатись, наніс не менш 10 ударів кулаками по обличчю потерпілого.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_10 , зумів вирватись від нападників та втекти з місця спричинення йому фізичного болю.
Своїми злочинними умисними діями, які тривали незначний час, на протязі близько 5 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинили неповнолітньому ОСОБА_10 фізичного болю, а саме згідно довідки Криворізької станції швидкої допомоги № 2953 від 10.09.2017 року, ушкодження у вигляді: забій спинки носа, забій нижньої повіки зліва, забій п`яткової області лівої стопи.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що діяння, яке поставлено обвинуваченим за провину, дійсно мало місце, воно містить склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, при цьому умови та підстави звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності передбачені КК України, факти об`єктивної зміни зовнішньої обстановки вказують на втрату діянням суспільної небезпечності, у судовому засіданні та в матеріалах справи наявна згода обвинувачених на закриття кримінального провадження у зв`язку з зміною обстановки, а тому є підстави для звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 11, 48 КК України та закриттю кримінального провадження.
В апеляційній скарзі:
- потерпілий просить вказану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, без належного врахування норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що з огляду на практику винесення судових рішень, в рішенні (ухвалі) зазначається, що було встановлено саме судом. Проте в оскаржуваній ухвалі, на його думку, жодного посилання на те, що саме встановлено судом, немає.
Потерпілий вважає, що застосування ст. 48 КК України до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, не відповідають вимогам закону.
Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, та не приділив увагу доказам, на яких ґрунтується вказане клопотання, яке не відповідає дійсності
На думку потерпілого, заява обвинувачених є необґрунтованою, надуманою, та не відповідає дійсності. Обвинувачені зазначили, що вину визнають повністю, каються у вчиненому, жалкують з приводу наслідків, які стались, намагались на протязі судового розгляду примиритись з потерпілим та відшкодувати шкоду. Проте потерпілий зазначає, що з ним обвинувачені не примирились, шкоду не відшкодували, а навпаки, вони не жалкують з приводу наслідків, а почувають себе безкарно. При цьому максимально «працюють на публіку», намагались перед судом показати себе з позитивної сторони. Посилання, що вони нібито визнали свою вину, нічим не підтверджується. Обвинувачені вважають, що зміною обстановки є зміна суспільного стану, а саме наявність наразі карантинних обмежень та епідеміологічного стану в країні, які на протязі року вплинули на все суспільство. Апелянт вважає, взагалі посилання на карантинні обмеження є маніпуляцією з метою звільнення від відповідальності.
Потерпілий вказує, що на час скоєння злочину обвинувачені підлягали призову на строкову службу, але ухилились від виконання військового обов`язку, виконувати його не збирались, а вчинили злочин, за який намагаються уникнути покарання.
Вважає, що судом першої інстанції в ухваленому рішенні не наведено жодних переконливих обставин, що свідчили б про втрату ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суспільної небезпечності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинувачених та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не було дотримано.
Відповідно до ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що необхідною підставою звільнення від кримінальної відповідальності є встановлення того, що протягом певного часу обстановка, яка оточувала особу на момент вчинення злочину, змінилась таким чином, що позитивно впливає на неї і робить маловірогідним вчинення даною особою нового тотожного або однорідного злочину.
При цьому, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки, за якої особа перестала бути суспільно небезпечною, суд повинен навести у судовому рішенні дані, які би свідчили про таку зміну обстановки та втрату суспільної небезпечності особою. Висновок про те, що особа перестала бути суспільно небезпечною, суд повинен зробити на підставі комплексного вивчення обстановки життєдіяльності суб`єкта та її впливу на його поведінку.
При розгляді вказаного кримінального провадження судом першої інстанції цих вимог закону України про кримінальну відповідальність дотримано не було.
Зокрема, як на зміну обстановки, унаслідок якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше є не судимими, вчинили уперше злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризуються лише з позитивної сторони, за час проведення досудового розслідування та судового розгляду, зокрема з вересня 2016 року до сьогоднішнього дня злочину, проступку чи адміністративного правопорушення не вчинили. Суд першої інстанції у своєму рішенні також послався на те, що наявність карантинних обмежень та епідеміологічного стану в країні, які на протязі року вплинули на все суспільство, у вигляді переоцінки цінностей, відношення та здоров`я свого та інших осіб, та багато людей тяжко перехворіли, померли внаслідок непередбачуваної хвороби; обвинувачені позитивно характеризувалися на протязі всього досудового та судового розгляду, за період з 09.09.2016 року по грудень 2020 року не притягувались до кримінальної чи адміністративної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, на сьогоднішній день потерпілий є повнолітнім, таким чином наразі відсутня первинна обставина. Зазначено, що вони усвідомили наслідки своїх негативних дій та негативний вплив на власне життя, наявність кримінального переслідування, неможливість влаштуватись на офіційну роботу; неможливість виконати свій військовий обов`язок та дійшов висновку, що на даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є суспільно-небезпечними особами.
Разом із тим, приймаючи таке рішення суд першої інстанції в своїй ухвалі не зробив комплексного аналізу обстановки життєдіяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після вчинення злочину та не навів належного обґрунтування свого висновку про те, як змінилось життя обвинувачених саме після вчинення ними інкримінованого злочину, не навів переконливих мотивів з посиланням на докази щодо наявності наведених у ст. 48 КК України умов, не вказав конкретної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, обґрунтувань того, в чому саме полягала зміна обстановки на час кримінального провадження, і які конкретно наслідки потягла така зміна, яким чином вчинене ними діяння втратило суспільну небезпечність або вони перестали бути суспільно небезпечними.
В апеляційному суді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили, що вони до цих пір так і не вжили заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому.
За таких обставин рішення суду першої інстанції про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК не можна визнати обґрунтованим, а відтак і законним.
Наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення та такими, які згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ст. 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Оскільки оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то всі доводи апеляційної скарги, враховуючи вимоги частини другої і третьої ст. 415 КПК України підлягають перевірці при новому розгляді.
Під час нового судового розгляду кримінального провадження необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі, і, в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4