ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3734/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1749/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих та їхніх представників, та представника цивільного позивача, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 02 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вимог ст.72 КК України, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 27 04 2020 року.

Цивільний позов КП «Міськелектротранссервіс» задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП «Міськелектротранссервіс» спричинену кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 24 580 грн. 40 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 спричинену злочином матеріальну шкоду у розмірі 98910,08 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., а всього 598 910 грн. 08 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_10 01 07 2019 року приблизно о 16 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Салтівське шосе у м. Харків, з боку вулиці Халтуріна у напрямку вулиці Академіка Павлова. В подальшому, рухаючись у вказаному напрямку та перетинаючи перехрестя з вулицею Академіка Павлова на зелене світло світлофора, ОСОБА_7 , рухаючись на вказаному автомобілі з мінімальною швидкістю, увімкнувши сигнал лівого повороту, почав маневрувати ліворуч на вул. Академіка Павлова у напрямку проспекту Московського, при цьому пропускаючи попутний транспорт. Продовжуючи маневр у вказаному напрямку ліворуч, ОСОБА_7 проявив неуважність при керуванні вказаним автомобілем, не врахував дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспорту, що рухався в зустрічному напрямку прямо, чим грубо порушив п.п. 10.1, 16.6 ПДР України та допустив зіткнення з велосипедом «Mascotte» під керуванням ОСОБА_11 , який рухався прямо у зустрічному йому напрямку, внаслідок чого останній постраждав та отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/492-А/19 від 15 08 2019 року, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої великогомілкової кістки, що за своїм ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 7/887СЕ-19 від 24 09 2019 року дії водія ОСОБА_7 перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Крім того, 02 09 2019 року, приблизно 17 год. 30 хв., ОСОБА_7 рухався на технічно справному автомобілі «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Москалівській зі сторони вул. Селянської у напрямку вул. Власенка в м. Харкові, зі швидкістю приблизно 100 км/год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України.

Продовжуючи свій рух по вищевказаній вулиці, в районі будинку №204, ОСОБА_7 , діючи необережно, не переконавшись у безпеці своїх дій, обрав небезпечну швидкість руху та прийоми керування автомобіля, при яких він допустив втрату контролю над керуванням автомобіля «Nissan Primera», р.н. НОМЕР_2 , та виїхав за межі проїзної частини, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля «Nissan Primera», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/131-А/20 від 13 02 2020 року потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, у виді: важкої черепно-мозкової травми з наявністю синців на обличчі, забою головного мозку з дифузними аксональними пошкодженнями, вогнищами контузій речовини головного мозку, епідуральної гематоми скроневої області зліва, субдуральної гематоми потиличної і тім`яної областей справа, забитих ран на правій нижній кінцівці, пошкодження сумочно-зв`язкового апарату лівого колінного суглоба, перелому зовнішньої кісточки правої гомілки із зсувом, перелому таранної кістки справа.

Згідно з висновками авто-технічних експертиз №7/247СЕ-20 від 20 02 2020 року та №7/501СЕ-20 від 30 03 2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Nissan Primera», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Такі вимоги обґрунтувала тим, що судом першої інстанції порушено матеріальне та процесуальне право.

Вказала, що в судовому засіданні в суді першої інстанції її підзахисний визнав вину за ч.2 ст.286 КК України частково, а саме в тому, що він не забрав ключі у ОСОБА_9 , який знаходячись у нетверезому стані, сів за кермо та допустив дорожньо-транспортну пригоду.

Вказала, що при ухваленні вироку судом не взято до уваги значимі обставини серед яких: - характер отриманих ОСОБА_9 травм свідчить про те, що за кермом автомобіля в момент ДТП був саме він;

- в ході досудового розслідування слідчим було відмовлено ОСОБА_7 у проведенні дактилоскопічної експертизи, яка б дала змогу встановити, хто дійсно був за кермом автомобіля. На думку захисника така відмова пов`язана з тим, що близький родич ОСОБА_9 працює в органах поліції ;

- про те, що саме ОСОБА_9 був за кремом автомобіля в момент ДТП свідчить також фото №1 загальний вид, на якому видно, що ліві двері привідкриті, так як ОСОБА_9 в момент ДТП вдарився лівим боком в ліву стійку дверей;

- судом надання одностороння оцінка показанням свідків;

- судом прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_12 водія трамвая, яка брала участь у всіх слідчих експериментах як свідок, однак в судовому засіданні вона вказала, що багатьох деталей не пам`ятає. Це стосується також і показань потерпілого ОСОБА_9 , який на незручні йому питання відповідає, що не пам`ятає.

- суд критично віднісся до показань свідка ОСОБА_13 , який стверджує, що бачив, що за кермом автомобіля безпосередньо напередодні ДТП був саме ОСОБА_9 .

З огляду на те, що ОСОБА_7 не визнає провину у скоєнні інкримінованого йому злочину, він не визнає також і цивільні позови потерпілих (т.2 а.с.141-145).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор вважала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необґрунтованою, просила залишити її без задоволення.

Потерпілі та їхні представники, представник цивільного позивача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.286 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого жодних доводів на спростування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не навела, оскаржувала вирок лише в частині визнання винуватості свого підзахисного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з чим судова колегія переглядає вирок суду першої інстанції лише в цій частині.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку щодо визнання винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.2 ст.286 КК України на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб:

- потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких у вересні 2019 року, точну дату не пам`ятає, у другій половині дня, він перебував на подвір`ї свого будинку АДРЕСА_2 , де розпивав спиртне із сусідом ОСОБА_7 , якого знав біля 10 років. Під час спілкування ОСОБА_14 запропонував йому проїхати покататися на його автомобілі. При цьому він не знав, що останній позбавлений водійських прав. Він погодився. Разом сіли в автомобіль: ОСОБА_15 за кермо, він на переднє пасажирське сидіння та розпочав на свій телефон все знімати. Їхали зі швидкістю близько 100 км/год. В районі трамвайного депо сталася ДТП. Потім він втратив свідомість, перебував у комі, а прийшов до тями лише у реанімаційному відділенні лікарні через 2 місяці;

- свідка ОСОБА_16 , згідно яких 02 09 2019 року її чоловік ОСОБА_9 пішов у магазин, зустрів на сусідньому подвір`ї своїх знайомих, з якими став розпивати спиртні напої. Вона йому телефонувала, потім пішла за ним, чоловік вдома переодягнувся і знову пішов до знайомих. Вона періодично йому телефонувала, спілкувалася із ОСОБА_7 , який обіцяв їй привести чоловіка додому. Потім після 17 год. їй зателефонували з мобільного телефону чоловіка та повідомили, що сталася ДТП. Вона побігла на місце події, але чоловіка та ОСОБА_14 вже забрала швидка допомога у лікарню. В подальшому вона надала слідчому відеозапис з мобільного телефону її чоловіка, який до скоєння ДТП знімав їх поїздку на телефон. У той день її чоловік був одягнутий в білу футболку, а ОСОБА_7 у зелену;

- свідка ОСОБА_12 , згідно яких вона працює водієм в КП «Жовтневе трамвайне депо». 02 09 2019 року вона працювала по маршруту №3, їхала від кінцевої станції «Новожаново» у напрямку станції «Залютине». Після 17 год. 30 хв., у світлий час доби, коли вона під`їжджала до зупинки «Жовтневе депо» їй назустріч пронісся автомобіль чорного кольору, марку його вона не запам`ятала. Коли автомобіль проїхав повз вагон трамвая, при вході у поворот наїхав на рейку, не впорався із керуванням і допустив наїзд на залізобетонний стовп. При цьому ніяких перешкод вказаному автомобілю для руху не було. Вона попросила викликати швидку допомогу. Зазначила,що за її участю під час досудового розслідування проводився слідчий експеримент, ті покази, які вона давала раніше, вона підтримує, а також те, що за кермом того автомобіля перебував чоловік у зеленій футболці, а поруч був пасажир у білій.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця ДТП від 02 09 2019 року, схемою та фототаблицею до нього (т.2 арк. к/п 1-7);

- даними постанови слідчого від 05 09 2019 року, згідно якого автомобіль «Nissan Primera», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_17 , визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню, визначено місце зберігання вказаного автомобіля - штрафний майданчик по АДРЕСА_3 (т.2 арк. к/п 8);

- даними, які містяться в рапорті інспектора УПП в Харківській області ДПП Соболєвського від 02 09 2019 року про вчинене кримінальне правопорушення за участю ймовірного водія ОСОБА_7 та пасажира ОСОБА_18 , які вчинили наїзд на залізобетонний стовп електроопори. Обидва його учасники були з ознаками алкогольного сп`яніння. Постраждалих доставлено до лікарні (т.2 арк. к/п 10);

- даними висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №20493/259 від 27 01 2020 року, фото таблиці до нього (т.2 арк. к/п 12-26);

- даними висновку судово-медичної експертизи №12-14/131-А/20 від 13 02 2020 року (т.2 арк. к/п 27-28), в якому зазначені пошкодження, які були у ОСОБА_9 після ДТП;

- заявою свідка ОСОБА_16 від 09 10 2019 року про добровільну видачу відеозапису, записаного на ДВД диск з камери мобільного телефону її чоловіка ОСОБА_9 для долучення до матеріалів кримінального провадження (т.2 арк. к/п 30);

- даними протоколу огляду предмету від 09 10 2019 року (т.2 арк. к/п 31), згідно якого слідчим був оглянутий вказаний комп`ютерний диск « Verbatim»;

- даними протоколу перегляду відеозапису від 09 10 2019 року (т.2 арк. к/п 31-35);

- даними постанови слідчого від 09 10 2019 року про визнання відеозапису VID3319, що перебуває на комп`ютерному диску « Verbatim» речовим доказом та долучення його до матеріалів кримінального провадження(т.2 арк. к/п 36);

- листом КП «Жовтневе трамвайне депо» від 26 03 2020 року та подорожнім листом водія (т.2 арк. к/п 37-38),згідно якого водій трамвая ОСОБА_12 02 09 2019 року працювала на трамвайному вагоні №3080-3081 по маршруту №3 та о 17 год. 32 хв. вирушила у рейс від кінцевої станції «Новожанове» у напрямку кінцевої станції «Залютине» і тому близько 17 год. 30 хв. могла перебувати в районі пункту зупинки «Жовтневе трамвайне депо»;

- даними висновку авто-технічної експертизи №7/247СЕ-20 від 20 02 2020 року (т.2 арк. к/п 40-42);

- заявою ОСОБА_9 від 13 02 2020 року про добровільне надання комп`ютерного диску з відеозаписом його обличчя для проведення експертизи (т.2 арк. к/п 43 т.2);

- даними протоколів огляду предмету від 13 02 2020 року - комп`ютерного диску «Videx» із зображенням обличчя ОСОБА_9 , його перегляду та визнання речовим доказом по кримінальному провадженню(т.2 арк. к/п 44-46);

- даними висновку комплексної судової експертизи матеріалів звуко- та відеозапису, судової портретної експертизи та судової фототехнічної експертизи №11/1/45/11/8/11/9 КПСЕ-20 від 20 02 2020 року та фототаблиці до нього (т.2 арк. к/п 48-61), згідно якого на експертизу надані два комп`ютерні диски DVD-R «Verbatim» з мобільного телефону ОСОБА_9 з місця ДТП та DVD-R «Videx» з портретним зображенням обличчя ОСОБА_9 .. Відеофонограма з файлу НОМЕР_3 ( з місця ДТП) ознак монтажу не містить. Виготовлені та роздруковані кадри відеозапису VID3319 із зображенням особи чоловічої статі, що відображена у боковому дзеркалі, одягнена у футболку білого кольору та тримає в руці мобільний телефон(DVD-R «Verbatim» з мобільного телефону ОСОБА_9 з місця ДТП) та відеозапис «1.mp4» (DVD-R «Videx» з портретним зображенням обличчя ОСОБА_9 ) зафіксовано одну і ту ж особу ОСОБА_9 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23 03 2020 року (т.2 арк. к/п 62-66), проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , яка на місці події показала та розказала про обставини скоєного ДТП 02 09 2019 року, все зафіксовано схематично;

- даними висновку автотехнічної експертизи №7/501/СЕ-20 від 30 03 2020 року (т.2 арк. к/п 68-69), згідно якого у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою;

- ухвалою слідчого судді Київського райсуду м.Харкова від 05 09 2019 року, згідно якої на автомобіль «Nissan Primera», р.н. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_19 (Литва) було накладено арешт шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження (т.2 арк. к/п 71-72)

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Крім того, у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_13 , який суду показав, що ОСОБА_7 він знає біля 2,5 років. У вересні 2019 року він працював на СТО. Біля 17 год. 02 09 2019 року повз заправку проїздив автомобіль «Nissan Primera», за кермом якого сидів ОСОБА_9 , а поруч із ним, на пасажирському сидінні ОСОБА_7 . Він у цей час йшов в магазин на заправці. Автомобіль «Nissan Primera» зупинився, ОСОБА_14 звернувся до нього з проханням оглянути автомобіль з метою виявлення технічних несправностей. Він помітив, що водій ОСОБА_18 був у нетверезому стані, почав забирати у нього ключі від авто. Останній повідомив, що працює в СБУ і все «повирішує». Відштовхнув його і вони поїхали далі. Потім він дізнався, що сталося ДТП за участю їх автомобіля, приблизно через 1-1,5 км від заправки. До нього декілька разів приїздив адвокат потерпілого та слідчий, вмовляли змінити свої покази та вказати, що за кермом авто сидів саме ОСОБА_15 , а не ОСОБА_9 02 09 2019 року, одразу після ДТП, він давав інші покази, вони були неточними (т.2 а.с.73). В судовому засіданні суду першої інстанції наполягав, що за кермом авто того дня перебував саме ОСОБА_9 .

Проте, суд не прийняв до уваги покази вказаного свідка ОСОБА_13 та віднісся до них критично, оскільки вони є суперечливими та спростовуються показами потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються із дослідженими у судовому засіданні письмовими та речовими доказами, та визнані судом правдивими та достовірними.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, про що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, судом першої інстанції ретельно було проаналізовано позицію обвинуваченого ОСОБА_7 який щодо подій, які мали місце 02 09 2019 року пояснив наступне: 02 09 2019 року в обідній час він вийшов з дому, побачив на лавочці сусіда ОСОБА_20 , який розпивав спиртне. Останній запропонував йому теж випити з ним і тоді він взяв собі пиво та склав йому компанію. Випив самостійно близько 2 пляшок пива та 25 грам віскі. Під час спілкування ОСОБА_18 запропонував йому покататися на його автомобілі, при цьому йому було відомо, що він немає водійських прав. Цибулька хизувався своєю роботою у правоохоронних органах і що він може все «повирішувати». Його автомобіль був у технічно несправному стані. Він усіляко відмовляв ОСОБА_18 їхати кататися, потім погодився відігнати автомобіль на СТО та залишити його там для проведення ремонтних робіт. За кермо належного йому автомобіля «Nissan Primera» сів ОСОБА_21 , ключі самостійно взяв зі столу, де він їх залишив, і вони поїхали від його будинку по вул. Селянській у напрямку вул. Власенка м.Харкова. По дорозі на СТО зустріли знайомого ОСОБА_22 . ОСОБА_23 бачив, що вони були нетверезі, намагався забрати ключі від автомобіля у ОСОБА_18 , однак це йому не вдалося і вони поїхали далі на СТО. За кермом авто був ОСОБА_18 , він на передньому пасажирському сидінні. Потім сталося ДТП наїзд на залізобетонний стовп, в результаті чого він та водій ОСОБА_18 отримали тілесні ушкодження, були доставлені до лікарні. Всі тілесні ушкодження, які були отримані ОСОБА_18 , свідчать про те, що саме останній перебував за кермом, а він на пасажирському сидінні справа. З висновками проведених по кримінальному провадженню експертиз він не згоден, відео з телефону ОСОБА_18 є нарізаним та змонтованим. Цивільні позови ОСОБА_9 та КП «Міськелектротранссервіс» він не визнає у повному обсязі. Зазначив,що після ДТП відшкодував добровільно ОСОБА_9 17 000 грн., зробив це чисто по-людські. Просив суд його виправдати за ч.2 ст.286 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав наведені доводи обвинуваченого безпідставними та такими, що спростовуються встановленими фактами, поясненнями потерпілого та свідків, належним чином мотивувавши своє рішення.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника обвинуваченого про те, що за кермом автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди був не ОСОБА_7 , а ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, до неспростованих доказів, які свідчать про те, що за кермом автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 09 2019 року був саме ОСОБА_7 відносяться, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_9 , які підтверджуються, поміж іншим, відеозаписом з його мобільного телефону, перегляд якого під час досудового розслідування, у відповідності до положень кримінального процесуального закону, оформлений відповідним протоколом від 09 10 2019 року (т.2 арк. к/п 31-35).

З вказаного відеозапису вбачається, що його знімає на мобільний телефон ОСОБА_9 , який знаходиться на передньому пасажирському сидінні автомобіля. Відеозапис починається із зйомки проїжджої частини з салону автомобіля. На 00:04 секунді в відображенні правого бокового дзеркала заднього виду з`являється рука ОСОБА_9 , в якій він тримає мобільний телефон чорного кольору, а також чітко видно його обличчя. ОСОБА_9 одягнутий в білу футболку з орнаментом спортивних кросівок. На 00:06 секунді в відображенні правого бокового дзеркала заднього виду з`являється ОСОБА_9 , а на водійському сидінні сидить інша людина, на якій вдягнена зелена футболка з коротким рукавом. На 00:33 та 00:36 секундах на відеозаписі зафіксовано, що за кермом автомобіля перебуває ОСОБА_7 . Потім відеозапис, який не переривався, містить звук зіткнення, спрацювання подушки безпеки. Вказаний відеозапис був повторно відтворений та досліджений судом (т.2 арк. к/п 61).

Згідно висновку експерта №11/1/45/11/8/11/9 КПС-20 від 20 02 2020 року, вказаний відеофайл монтажу не містить (т.2 арк. к/п 48-53), тому підстав вважати що вказане відео є нарізаним та змонтованим, як про це стверджував обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, згідно вказаного висновку, виготовлені та роздруковані кадри відеозапису VID3319 із зображенням особи чоловічої статі, що відображена у боковому дзеркалі, одягнена у футболку білого кольору та тримає в руці мобільний телефон (DVD-R «Verbatim» з мобільного телефону ОСОБА_9 з місця ДТП) та відеозапис «1.mp4» (DVD-R «Videx» з портретним зображенням обличчя ОСОБА_9 ) зафіксовано одну і ту ж особу ОСОБА_9 .

Крім того, з висновку судово-медичної експертизи №12-14/131-А/20 від 13 02 2020 року (т.2 арк. к/п 27-28) вбачається, що у зв`язку із подією, яка мала місце 02 09 2019 року, у ОСОБА_9 мали місце пошкодження у виді: важкої черепно-мозкової травми з наявністю синців на обличчі, забою головного мозку з дифузними аксональними пошкодженнями, вогнищами контузій речовини головного мозку, епідуральної гематоми скроневої області зліва, субдуральної гематоми потиличної і тім`яної областей справа, забитих ран на правій нижній кінцівці, пошкодження сумочно-зв`язкового апарату лівого колінного суглоба, перелому зовнішньої кісточки правої гомілки із зсувом, перелому таранної кістки справа. Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП у пасажира переднього сидіння автомобіля, при обставинах, викладених в ухвалі слідчого судді, в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Зазначений висновок судово-медичної експертизи також спростовує доводи захисника обвинуваченого про те, що характер отриманих ОСОБА_9 травм свідчить про те, що за кермом автомобіля в момент ДТП був саме він.

У колегії суддів не виникає сумнівів у правильності висновків експертів та взагалі відсутні об`єктивні підстави не довіряти результатам вказаних експертиз, так як вони були проведені експертами, які є компетентними спеціалістами, які мають відповідну кваліфікацію.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що в ході досудового розслідування слідчим було відмовлено ОСОБА_7 у проведенні дактилоскопічної експертизи, яка б дала змогу встановити, хто дійсно був за кермом автомобіля, - не є такими, що свідчать про необхідність скасування оскаржуваного вироку та повернення справи в суд першої інстанції на новий розгляд.

Підстави проведення експертизи та порядок залучення експерта регламентовані ст.ст.242,243,244 КПК України.

З аналізу вказаних статей можна дійти висновку, що експерт може бути залучений сторонами кримінального провадження (в тому числі стороною захисту) або слідчим суддею за клопотанням сторони захисту.

При цьому, виходячи з положень п.7 ч.1 ст.303 КПК України, в ході досудового розслідування можуть бути оскарженні рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, або, зокрема, її захисником.

Відомості, що сторона захисту скористалася наданими їй процесуальними правами у повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна достатня кількість беззаперечних доказів щодо часу, місця скоєння кримінального правопорушення, а також тих, які підтверджують, що саме ОСОБА_7 був за кермом автомобіля в момент, коли сталася дорожньо-транспортна пригода.

Вказівка захисника на те, що відмова слідчого у проведенні експертиз пов`язана з тим, що близький родич ОСОБА_9 працює в органах поліції є лише припущенням та не має доказового значення.

Доводи захисника про те, що судом надана одностороння оцінка показанням свідків, зокрема, прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_12 водія трамвая та потерпілого ОСОБА_9 , які в судовому засіданні багатьох деталей та обставин ДТП не пам`ятали, та відкинуто показання свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що бачив, що за кермом автомобіля безпосередньо напередодні ДТП був саме ОСОБА_9 , є неспроможними та колегією суддів не приймаються.

Проаналізувавши показання вказаних свідків, колегія суддів дійшла висновку, що вони є логічними, послідовними, такими, що взаємодоповнюють одне одного та підтверджуються іншими доказами, безпосередньо дослідженими судом першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_9 , пояснив, що у зв`язку із отриманими травмами внаслідок ДТП, у нього відбулася втрата пам`яті, яка повернулася поступово в ході лікування.

Зі звукозапису судового засідання, в ході якого було допитано свідка ОСОБА_12 вбачається, що остання дала суду показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які вона пам`ятала, а також відповіді на запитання прокурора та сторони захисту.

Крім того, свідок ОСОБА_12 на питання прокурора та захисника повідомила, що під час досудового розслідування, коли вона була допитана в якості свідка 04 02 2020 року, вона більш детально розповідала про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Пояснення нею були написані власноруч, добровільно, без будь-якого тиску з боку сторін кримінального провадження. Надані нею покази на досудовому розслідуванні вона підтримує у повному обсязі та підтверджує, що вони були правдиві (т.2 а.с.79-80, диск зі звукозаписом судового засідання на обкладинці справи).

Також з участю свідка ОСОБА_12 було проведено слідчий експеримент 23 03 2020 року (т.2 арк. к/п 62-65), в ході якого вона повідомила про відомі їй обставини щодо ДТП, яке мало місце 02 09 2019 року.

Проаналізувавши наведене, враховуючи, що показання, які надала свідок ОСОБА_12 щодо обставин ДТП в ході досудового розслідування та під час судового розгляду, підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_9 , свідків та іншими доказами, дослідженими безпосередньо судом першої інстанції, - підстав вважати їх неправдивими та такими, що суперечать обставинам справи, колегія суддів не вбачає.

Щодо показань свідка ОСОБА_13 , то колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про те, що вони є суперечливими та спростовуються показами потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються із дослідженими у судовому засіданні письмовими та речовими доказами.

Разом з тим, з журналу та звукозапису судового засідання від 14 01 2021 року (а.с.93-95), в ході якого було допитано ОСОБА_13 вбачається, що останній, відповідаючи на питання прокурора, плутався у своїх поясненнях та давав розбіжні відповіді.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_13 не був безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 09 2019 року, а тому його показання, що від`їжджаючи від заправки, де вони спілкувалися із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за кермом був саме ОСОБА_9 , з урахуванням інших належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених судом, не є визначальними та такими, що спростовують винуватість ОСОБА_7 .

Решта доводів апеляційної скарги є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано та належним чином мотивовано рішення про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.

Також судом відповідно до вимог ст.128 КПК України вирішено питання щодо цивільних позовів, заявлених у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а також КП «Міськелектротранссервіс», про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку та направлення справи на новий розгляд, як про це просить апелянт, колегією суддів не вбачається. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 02 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4