Справа № 266/9624/17
Провадження № 1-в/243/129/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника органу пробації ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Слов`янського міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,
Начальник Слов`янського міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку ОСОБА_6 , засудженого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 09.01.2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Як вбачається із матеріалів подання, вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили. 25.06.2018 року вирок отриманий Слов`янським міським відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, та у цей же день прийнятий до виконання. 04.07.2018 та 10.07.2018 засудженого ОСОБА_6 викликано до уповноваженого органу з питань пробації, останній за викликом до відділу пробації не з`явився. Причин неявки не повідомив. Згідно перевірочних матеріалів за адресою реєстрації ОСОБА_6 не проживає. 23.08.2018 року засудженого оголошено у розшук, заведена оперативно-розшукова справа №44-630. Враховуючи, що на даний час відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Представник Слов`янського міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області у судовому засіданні подання підтримала повністю, просила його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання органу пробації.
Засуджений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Судом встановлено, що відповідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
Вирок набрав законної сили 14.06.2018 року.

З матеріалів особистої справи вбачається, що 25.06.2018 року вирок отриманий Слов`янським міським відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, та у цей же день прийнятий до виконання. 04.07.2018 та 10.07.2018 засудженого ОСОБА_6 викликано до уповноваженого органу з питань пробації, останній за викликом до відділу пробації не з`явився. Причин неявки не повідомив. Згідно перевірочних матеріалів за адресою реєстрації ОСОБА_6 не проживає. 23.08.2018 року засудженого оголошено у розшук, заведена оперативно-розшукова справа №44-630.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому, обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у статті 80 КК України, не вчинить нового злочину.

Одним із видів покарання є громадські роботи (п. 4 ч. 1 ст. 51 КК України), які у розумінні статті 56 КК України є особливою формою державного примусу, що застосовується судом від імені держави з урахуванням принципу необхідності і достатності до особи, винної у вчиненні злочину, та полягають у виконанні у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 2ст. 389 КК України, є злочином.

Особа визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 389 КК України, матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до ч. 1ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 р.) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора, а також те, що вирок відносно засудженого ОСОБА_6 не був виконаний на протязі більше ніж двох років, а сам засуджений на протязі цього строку не ухилявся від відбування покарання та не вчинив нового злочину, суд приходить до переконання про можливість та доцільність звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Слов`янського міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_5 . про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,- задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.2018 року за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала вступає в законну силу через 7 днів після проголошення та може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом зазначеного терміну.

Повний текст ухвали виготовлено 27 квітня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1