Номер провадження 1-кп/243/610/2021
Номер справи 243/3926/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 26 » квітня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

- обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000302, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 березня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної Прокуратури Донецької області 20 квітня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утримані має двох неповнолітніх дітей, інвалідом не являється , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 частина 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин, покарання відбуте у повному обсязі;

-11 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 частина 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 перебувала за місцем свого мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_3 , куди також прийшов ОСОБА_6 .

Знаходячись в зазначеному місці, у зазначений час між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої, на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, де у останнього виник протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному місці, у вказаний час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, обома руками схопив за верхні кінцівки ОСОБА_4 та з силою здавив, після чого штовхнув останню також обома руками в області грудей, внаслідок чого вона впала на підлогу. Продовжуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 взяв до рук порцелянову вазу, яка стояла поруч на підлозі в залі та з силою кинув її в лежачу ОСОБА_4 , внаслідок чого порцелянова ваза розбилась об потерпілу, уламки якої спричинили порізи на лівій кисті, та правій гомілці.

Продовжуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному місці, у вказаний час діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, обома руками двічі з усієї сили штовхнув ОСОБА_5 , внаслідок чого вона впала на підлогу та вдарилась головою. Продовжуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 підійшов до лежачої на підлозі ОСОБА_5 та наніс правою ногою, а саме ступнею два удари в область ребер справа.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: синці верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; різані рани 1-го пальця лівої кісті та правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я, які потребують для свого загоєння термін понад 6 діб, але не більше 21-ї доби.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: забійну рану в лівій тім`яній області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я, які потребують для свого загоєння термін понад 6 діб, але не більше 21-ї доби.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 частиною 2 КК України та суду пояснив, що 09 березня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин він прийшов за адресою АДРЕСА_3 , де знаходились ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 . У вказаній квартирі між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 виникла сварка. В ході сварки він обома руками схопив за верхні кінцівки ОСОБА_4 та з силою здавив, після чого штовхнув останню також обома руками в області грудей, внаслідок чого вона впала на підлогу. Після чого він взяв до рук порцелянову вазу, яка стояла поруч на підлозі в залі та з силою кинув її в лежачу ОСОБА_4 , внаслідок чого порцелянова ваза розбилась об потерпілу, уламки якої спричинили порізи на лівій кисті, та правій гомілці.

Окрім того, він обома руками двічі з усієї сили штовхнув ОСОБА_5 , внаслідок чого вона впала на підлогу та вдарилась головою, а він підійшов до лежачої на підлозі ОСОБА_5 та наніс правою ногою, а саме ступнею два удари в область ребер справа.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 09 березня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин вона разом з ОСОБА_5 перебувала за місцем свого мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_3 , куди також прийшов ОСОБА_6 . Між нею та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої, виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_6 обома руками схопив її за верхні кінцівки та з силою здавив, після чого штовхнув її також обома руками в області грудей, внаслідок чого вона впала на підлогу. ОСОБА_6 взяв до рук порцелянову вазу, яка стояла поруч на підлозі в залі та з силою кинув її в неї, внаслідок чого порцелянова ваза розбилась об неї, уламки якої спричинили порізи на лівій кисті, та правій гомілці.

Окрім того, ОСОБА_6 обома руками двічі з усієї сили штовхнув ОСОБА_5 , внаслідок чого та впала на підлогу та вдарилась головою, а ОСОБА_6 підійшов до лежачої на підлозі ОСОБА_5 та наніс правою ногою, а саме ступнею два удари в область ребер справа.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 їй спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: синці верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; різані рани 1-го пальця лівої кісті та правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я, які потребують для свого загоєння термін понад 6 діб, але не більше 21-ї доби.

Просить суд покарати ОСОБА_6 на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 09 березня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин вона разом з ОСОБА_4 перебували за місцем свого мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_3 , куди також прийшов ОСОБА_6 . Між нею та ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої, виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_6 обома руками схопив за верхні кінцівки ОСОБА_4 та з силою здавив, після чого штовхнув останню також обома руками в області грудей, внаслідок чого та впала на підлогу. Після чого ОСОБА_6 взяв до рук порцелянову вазу, яка стояла поруч на підлозі в залі та з силою кинув її в лежачу ОСОБА_4 , внаслідок чого порцелянова ваза розбилась об потерпілу, уламки якої спричинили порізи на лівій кисті, та правій гомілці. Окрім того, ОСОБА_6 обома руками двічі з усієї сили штовхнув її, внаслідок чого вона впала на підлогу та вдарилась головою. Продовжуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 підійшов до неї та наніс правою ногою, а саме ступнею два удари в область ребер справа.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 їй спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: забійну рану в лівій тім`яній області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я, які потребують для свого загоєння термін понад 6 діб, але не більше 21-ї доби.

Просить суд покарати ОСОБА_6 на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілих, провина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000302 було зареєстровано 10 березня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Висновку судової медичної експертизи № 104 від 23 березня 2021 року вбачається, що «Виявлені у ОСОБА_4 при освідуванні та зверненні за медичною допомогою різані рани 1-го пальця лівої кисті та правої гомілки утворились від не менш двох дій гостро- ріжучих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуючи для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більш 21-ї доби. Також при освідуванні у ОСОБА_4 були виявлені синці верхніх кінцівок, які утворились від не менш трьох дій тупих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень».

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 17 березня 2021 року, який проведено з метою перевірки та уточнення відомостей, отриманих під час допиту потерпілої ОСОБА_4 , вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_4 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення 09 березня 2021 року в квартирі АДРЕСА_4 . А також потерпіла ОСОБА_4 розповіла про події, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказала механізм та локалізацію нанесення їй та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 . ОСОБА_4 під час слідчого експерименту надала пояснення, аналогічні свідченням, наданих під час її допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 17 березня 2021 року з участю потерпілої ОСОБА_4 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 17 березня 2021 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судової медичної експертизи № 141 від 05 квітня 2021 року вбачається, що «Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не виключена можливість їх виникнення при обставинах, на які вказує потерпіла в Протоколі допиту від 16 березня 2021 року та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 17 березня 2021 року».

Із Висновку судової медичної експертизи № 105 від 19 березня 2021 року вбачається, що « Виявлені у ОСОБА_5 при освідуванні та зверненні за медичною допомогою забійна рана в лівій тім`яній області утворилась від дії тупого предмету, можливо в зазначений термін і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуючи для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більш 21-ї доби. Виявлені тілесні ушкодження утворились від не менш ніж 1-го травмую чого впливу в ділянку волосистої частини голови».

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 17 березня 2021 року, який проведено з метою перевірки та уточнення відомостей, отриманих під час допиту потерпілої ОСОБА_5 , вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_5 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення 09 березня 2021 року в квартирі АДРЕСА_4 . А також потерпіла ОСОБА_5 розповіла про події, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказала механізм та локалізацію нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 . ОСОБА_5 під час слідчого експерименту надала пояснення, аналогічні свідченням, наданих під час її допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 17 березня 2021 року з участю потерпілої ОСОБА_5 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 17 березня 2021 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судової медичної експертизи № 142 від 05 квітня 2021 року вбачається, що «Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не виключена можливість їх виникнення при обставинах, на які вказує потерпіла в Протоколі допиту від 17 березня 2021 року та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 17 березня 2021 року. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не виключена можливість їх виникнення при обставинах, на які вказує ОСОБА_4 в Протоколі допиту від 16 березня 2021 року та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 17 березня 2021 року».

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 , обвинувачення за ст. 125 частина 2 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 125 частина 2 КК України спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до кримінальних проступків, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілих, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_6 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочину; п.6 ч.1 ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо особи похилого віку; п. 6-1 ч.1 ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо особи, з якою перебуває у близьких відносинах.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є осудним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілі просять покарати обвинуваченого на розсуд суд і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вказано у ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно абз.3 п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

ОСОБА_6 засуджений 11 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин, невідбуте покарання 14 годин.

Отже, при визначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 частиною 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді арешту на строк чотири місяці.

За сукупністю вироків, у відповідності до частини 1 статті 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком не відбутої частини покарання, призначеного на підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року арешт на строк чотири місяці і один день.

Строк відбуття покарання у виді арешту засудженому ОСОБА_9 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_7 і етапування його для відбування ним покарання у виді арешту до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції доручити працівникам Слов`янського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .