ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/4619/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2307/21
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 травня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1984 року народження, на 60 діб, до 18 липня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указала, що вказані у клопотанні прокурора ризики не знаходять свого підтвердження і їх існування базується лише на припущеннях. Також указала, що:

-обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою понад 13 місяців; неодноразово скаржився на стан здоров`я: зубні, головні, вушні болі. Крім того, обвинуваченим зазначалось у суді, що він приїхав до України з метою відшукання лікаря для лікування вух. Зробити оперативне втручання в умовах СІЗО неможливо;

-допит потерпілої відбувався у судовому засіданні 08.07.2020 року, що наразі виключає можливість впливу обвинуваченого на останню. Відзначила, що потерпіла при допиті зазначала, що не бачила обвинуваченого безпосередньо і тільки припускає, що удар міг нанести він, бо він був присутнім на місці події;

-свідки не були присутні безпосередньо у момент подій, а тому, на думку захисника, обвинувачений не має наміру впливати на них. Крім того, про місце мешкання свідків останній не обізнаний, оскільки не знає м.Харків. Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повністю виключає ризик впливу на свідків та потерпілу;

-розмір застави у 50 прожиткових мінімумів є надмірно великим для обвинуваченого, який є не багатою людиною. Обвинуваченим зазначалось про наявність у нього коштів на рахунках, які він зберігав на операцію і міг би внести у якості застави але у сумі, що не перевищує 70 000 грн..

Зауважила, що наразі потерпілою заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди 137 000 грн., моральної шкоди 150 000 грн.. Обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_9 вже внесені в якості застави грошові кошти у сумі 300 000 грн., які покривають увесь розмір заявленої потерпілою шкоди. Більш того, на грошові кошти у розмірі 140 300 грн. ухвалою суду накладено арешт. З урахуванням викладеного, повна сума матеріальної шкоди є фактично повернутою та знаходиться на зберіганні у правоохоронних органах. Просить ухвалу суду скасувати та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, а у разі відмови, зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за яке може бути призначеного покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, що завдало значної шкоди потерпілій, скоєне за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, без постійного зареєстрованого місця проживання в Україні, не працює, немає міцних соціальних зав`язків, що додатково свідчить про можливість переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та правосуддя, у тому числі поза межами України.

Щодо посилань сторони захисту на погіршення стану здоров`я обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності захворювання і неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Посилання захисника про те, що потерпіла у справі допитана, про місце мешкання свідків обвинувачений ОСОБА_7 не обізнаний, оскільки не знає м.Харків, само по собі не свідчить про неможливість тиску на них з боку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно положень до ст.182 КПК України, суд першої інстанції, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою суму застави для забезпеченням обвинуваченим виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України саме в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у зменшенні розміру застави до мінімальної межі.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: