ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8856/21
провадження № 1-кп/753/1335/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

представник потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

законний представник

малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

малолітня потерпіла ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000906, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований

та проживає: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 05 травня 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується в умисному, систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 та малолітньої рідної сестри ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб.

Так, зокрема 08 листопада 2020 року приблизно о 14 год. 50 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, тобто в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом вчинив психологічне насильство, відносно своєї матері ОСОБА_6 , а саме ображав та нецензурно висловлювався відносно останньої, принижуючи її честь та гідність, внаслідок чого завдав потерпілій психологічних страждань, що призвели до погіршення якості її життя.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел та дії, спрямовані на здійснення систематичного домашнього насильства, 03 грудня 2020 року приблизно о 19 год. 10 хв., перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, тобто в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 , яке виразилось у сімейній сварці, що супроводжувалась нецензурною лайкою та погрозами нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній були спричинені психологічні страждання, що призвели до погіршення якості її життя, на фоні систематичного та тривалого приниження честі та гідності потерпілої.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел та дії, спрямовані на здійснення систематичного домашнього насильства, 22 лютого 2021 року приблизно о 00 год. 22 хв., перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, тобто в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вчинив фізичне та психологічне насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_6 та малолітньої рідної сестри ОСОБА_8 , що виразилось у словесних образах, нецензурній лайці, погрозах, штовханині, та нанесенні ударів руками, внаслідок чого завдав фізичних та психологічних страждань потерпілим, що призвели до погіршення якості їхнього життя, на фоні систематичного та тривалого приниження честі та гідності потерпілих та постійних переживань.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел та дії, спрямовані на здійснення систематичного домашнього насильства, 20 березня 2021 року приблизно о 20 год. 51 хв., перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, тобто в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно малолітньої рідної сестри ОСОБА_8 , що виразилось в словесних образах, погрозах, нецензурній лайці, та приниженні, внаслідок чого завдав психологічних страждань потерпілій, що призвели до погіршення якості її життя, на фоні систематичного та тривалого приниження честі та гідності, а також постійних переживань.

Вказаними систематичними насильницькими діями ОСОБА_4 заподіяв своїй матері ОСОБА_6 та малолітній рідній сестрі ОСОБА_8 психологічні і фізичні страждання, які проявляються в переживаннях страху за своє життя та здоров`я, за стан сімейного майна, за психологічне благополуччя малолітньої потерпілої, почуття образи, напруги, тривожних очікувань, що погіршує якість їх життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо визнаних у провадженні речових доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ст. 126-1 КК України визнав повністю та показав, що дійсно мали місце випадки вчинення ним домашнього насильства стосовно матері та рідної малолітньої сестри, визнавав, що вчиняв сімейні сварки, що супроводжувались словесними образами, нецензурною лайкою, погрозами, штовханиною, та нанесенням ним ударів руками, внаслідок чого завдав фізичних та психологічних страждань потерпілим.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин та щирим каяттям у вчиненому тощо.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного, систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо інших осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб, передбаченого ст. 126-1 КК України.

З огляду на те, що диспозиція вказаної статті є бланкетною, необхідним є звернення до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3 ч. 1 вказаного Закону домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства, тобто умисного, систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо інших осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: не судимий, тривалий час не працює й не навчається, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 11 жовтня 2016 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, хоча під час судового розгляду й визнав наявну у нього тривалу наркотичну залежність, але яку вважає, що зможе побороти самостійно без звернення до допомоги лікарів, чого і не робив.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні. Вказана обставина відсутня в обвинувальному акті, але вона була встановлена під час судового розгляду, оскільки обвинувачений від моменту встановлення судом його особи вказав на визнання вини та бажання давати суду показання, що дало суду підстави проводити не лише скорочений порядок судового розгляду, але й переконатися в ствердності його позиції. Суд враховує цю обставину з огляду також на те, що обвинувачений просив вибачення у потерпілих під час засідання, незважаючи на право останніх його не пробачати.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано вчинення правопорушення щодо малолітньої особи.

Судом отримана досудова доповідь стосовно ОСОБА_4 , з висновку якої вбачається виявлений високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, інформація рекомендаційного характеру з якої враховується судом при призначенні покарання.

Суд також зважує на думку сторін кримінального провадження, висловлену під час судових дебатів прокурора про призначення громадських робіт із встановленням обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України; представника потерпілої, яка підтримала прокурора; потерпілої, яка підтримала прокурора та додала, що обвинувачений страждає на залежність, у певному хворобливому стані виявляє агресію, що стає причиною вчинення насильства; законного представника малолітньої потерпілої, яка підтримала прокурора та вказала на особливо вразливий стан малолітньої потерпілої, що тривалий час проживає в сім`ї в несприятливих для її здоров`я умовах; малолітню потерпілу, яка просила суду суворо покарати обвинуваченого, оскільки має небезпідставне побоювання, що він продовжить вчиняти насильство в сім`ї.

Обвинувачений у судових дебатах визнав, що розуміє страх потерпілих та залишить своє місце проживання.

Зваживши на викладене у сукупності, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає достатнім й домірним призначити ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах санкції статті, а саме у виді громадських робіт, але у максимальному їх розмірі за цією санкцією, із встановленням обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.

Водночас слід зауважити, що для суду є очевидними страх, побоювання, образи, небажання пробачати обвинуваченого, але суд не може призначити покарання лише, щоб якнайбільш суворо покарати обвинуваченого, оскільки лише кара не є єдиною метою покарання. При цьому жорстокість й неспівмірність призначеного покарання може послугувати іншим негативним наслідкам, котрі протирічать самій меті запобігання кримінальним правопорушенням.

Суд також не вважає можливим застосувати всі обмежувальні заходи, запропоновані стороною обвинувачення, зокрема такий захід як заборону листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб. Оскільки з висунутого обвинувачення, що знайшло своє підтвердження в суді, з виступів сторін провадження у судовому засіданні не встановлені обставини переслідування.

З урахуванням вчиненого правопорушення, за яке призначається покарання, застосовуються певні обмежувальні заходи в інтересах потерпілих, що постраждали від домашнього насильства, втім встановлення абсолютної заборони на спілкування через засоби зв`язку чи електронні комунікації становитиме непропорційне втручання суду у сімейні відносини сторін кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

На підставі ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 строком на три місяці наступні обмежувальні заходи:
1) заборонити перебувати в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_6 та малолітньою потерпілою ОСОБА_8 ;

2) обмежити спілкування з малолітньою потерпілою ОСОБА_8 ;

3) заборонити наближатися на місця навчання малолітньої потерпілої ОСОБА_8 (школа І-ІІІ ступенів № 309, Дарницький район, м. Київ);

4) заборонити наближатися на місця роботи потерпілої ОСОБА_9 (заклад дошкільної освіти № 242 «Вирлиця», Дарницький район, м. Київ);

5) направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , в частині застосованих обмежувальних заходів, здійснювати Дарницькому районному відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1