Справа № 276/937/21
Провадження по справі 1-кс/276/146/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене в.о. начальника Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000082 від 04.06.2021 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарськ-Волинський Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, немаючого на утриманні дітей, раніше судимого, востаннє вироком Корольовського районного суду Житомирської області від 12.02.2021 за ч.2 ст.186, ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ :
06.06.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 113500 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненими повторно, поєднаними із погрозою застосування насильства, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив обґрунтованість підозри відносно нього за ч. 2 ст. 186 КК України, вину визнав повністю, запевнив слідчого суддю, що не має наміру переховуватись від слідства та суду, жодним чином впливати на потерпілого чи свідків, вчиняти нові правопорушення. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що підозрюваний не має намірів ухилятися від слідства та суду, впливати на потерпілого та свідків чи продовжити протиправну діяльність. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання, який забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частинами 2 та 4 ст. 194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя враховує наступні обставини.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (рішення «N.C. проти Італії» від 11 січня 2001, §45).

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, поєднаного із погрозою застосування насильства, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Підозра підтверджується не лише визнанням вини ОСОБА_5 , але й сукупністю інших доказів: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.06.2021, протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 04.06.2021, протоколом проведення огляду місця події (місця вилучення грошових коштів) від 04.06.2021, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 04.06.2021, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.06.2021.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливістю переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні, продовжити свою злочинну діяльність, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років (ч. 2 ст. 186 КК України), може вдатися до відповідних дій.

Крім того, наявність вказаного ризику підтверджується й тим, що ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, з листопада 2018 року його місце проживання чи перебування не зареєстроване, не працевлаштований, постійного та офіційного заробітку не має, інші особи на його утриманні відсутні, неодружений, за вчинення вказаного тяжкого злочину останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, а тому з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, останній матиме реальну можливість залишити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вчинення майнових злочинів, про що свідчить вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08.04.2019 року, яким його засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі з іспитовим строком, а також розгляд судами кримінальних проваджень про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 та ч.1 ст. 186 КК України. Відтак, ОСОБА_10 матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Обґрунтованими є доводи прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, зможе впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні шляхом психічного впливу, умовляння, переконання, застосування фізичного насильства або погрози його застосування, з метою зміни останніми показів, оскільки добре знайомий з ними, а зі свідком ОСОБА_9 перебуває в дружніх відносинах. Крім цього, на першочерговому етапі проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 відмовився від співпраці з органом досудового розслідування щодо встановлення повних та всебічних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Доведеним є також ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, оскільки останній згідно відомостей УІЗ ГУНП в Житомирській області неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, зокрема останній раз був засуджений вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 12.02.2021 року за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки. Крім цього, в травні 2021 року до Червоноармійського районного суду Житомирської області направлено для розгляду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Водночас, встановлення ОСОБА_5 випробувального терміну за вчинений ним корисливий злочин та наявність незавершеного кримінального провадження за вказаною статтею жодним чином не перешкодило йому вчинити новий умисний тяжкий злочин за наведених вище обставин. Крім цього, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи та офіційного заробітку, притягнення його до кримінальної відповідальності за корисливі злочини підтверджує доводи прокурора про те, що основним джерелом прибутку може бути вчинення ним злочинів майнового характеру з метою власного збагачення, що в свою чергу, свідчить про наявність ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про підтвердження зазначених ризиків, слідчий суддя також враховує початкову стадію досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000082, розпочатого лише 04.06.2021, суть та характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, особу підозрюваного та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчим суддею враховується наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, сукупність відомостей про підозрюваного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, неодружений, раніше був засуджений за вчинення тяжкого злочину до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , останній не має міцних соціальних зв`язків, не утримує інших осіб, не має інвалідності та не є особою похилого віку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, буде суперечити суспільному інтересу, який полягає в захисті та охороні права власності як однієї з основних соціальних людини. Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому, незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України тією ж ухвалою має визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним передбачених процесуальним законом обов`язків, внесення якої є підставою для звільнення особи із-під варти.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, який немає постійного заробітку, дані про його особу, встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також враховуючи, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, встановити розмір застави відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, на думку слідчого судді, буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із можливістю внесення застави, визначивши строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - з 17 год. 20 хв. 04.06.2021 року.

Керуючись ст.176 - 178, 183,194,196,197,309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене в.о. начальника Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000082 від 04.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 03 серпня 2021 року до 17 год. 20 хв.
Рахувати строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 17 год. 20 хв. 04.06.2021 року.
Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 113500 грн, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області.
У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;
2) не відлучатися за межі м.Житомир без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.
Строк дії ухвали встановити до 03 серпня 2021 року до 17 год. 20 хв.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 11.06.2021 року
Слідчий суддя ОСОБА_1