Справа №585/2966/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/399/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

05 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у письмовому провадженні в місті Суми кримінальне провадження № 585/2966/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше судимому

продовжений строк тримання під вартою із визначенням застави,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки ухвала суду не містить обґрунтованих мотивів щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, хоча останній має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю, страждає хронічними захворюваннями.

ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, а саме в тому, що він 04 червня 2019 року таємно викрав майно ТОВ «РУШ», 21 та 29 червня 2019 року таємно, повторно викрав майно ТОВ «Еко» та ТОВ «РУШ», а 15 червня 2020 року таємно, повторно, з проникненням у житло викрав майно ОСОБА_10 .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 год. 15 січня 2021 року з визначенням розміру застави в сумі 42040 грн. Своє рішення суд умотивував наявністю ризиків переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових злочинів.

Сторони кримінального провадження надали апеляційному суду заяви про здійснення розгляду у їх відсутність, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою у відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу, а згідно ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 3 цієї статті незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків: переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових злочинів, а також неможливість запобігання наведеним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, ризик вчинення обвинуваченим нового злочину є цілком виправданим, оскільки попередня поведінка ОСОБА_8 дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема може свідчити те, що він продовжував злочинну діяльність до часу взяття його під варту. Також ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування та об`єктивно свідчить про наявність реальних передумов для подальшого продовження злочинної діяльності з метою свого утримання і покращення матеріального становища.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 декілька разів не з`являвся в судові засідання, після чого судом була винесена ухвала про здійснення його примусового приводу, а потім взагалі обвинувачений був оголошений в розшук, що вказує на реальність ризику переховування від суду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що з першого судового засідання, яке відбулося 30 вересня 2020 року, суд першої інстанції не зміг перейти до розгляду провадження по суті із-за поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , так як останній від дачі свідчень відмовився і після встановлення порядку і обсягу дослідження доказів перешкоджав проведенню розгляду, заявляючи різні клопотання, зокрема про відмову від захисника, про відвід, що може бути розцінене як зловживання процесуальними правами.

Врахування тяжкості і кількості вчинених злочинів теж має свій раціональний зміст, оскільки вони свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені злочини підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Колегія суддів, вирішуючи питання про продовження строку ув`язнення ОСОБА_8 , враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

У кримінальному провадженні ОСОБА_8 має процесуальний статус обвинуваченої особи і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена давати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) подальшого тримання обвинуваченого під вартою для їх запобігання.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність звільнення з-під варти ОСОБА_8 та застосування до нього домашнього арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4