справа № 462/429/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт та угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001834 від 30.11.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, з освітою 9 класів, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 29.11.2020 року, у період часу з 18.40 год. до 18.55 год., маючи умисел на вчинення опору працівникові правоохоронного органу, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, перебуваючи разом із ОСОБА_7 у приміщені магазину самообслуговування «Сім-23» (ТОВ «КЛЕВЕР СТОРС», ЄДРПОУ - 38273126), який розташований за адресою: м. Львів, вул. І. Виговського, 47, усвідомлюючи, що перед нею знаходяться працівники патрульної поліції батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_8 та лейтенант поліції ОСОБА_9 , котрі відповідно до Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» від 23.12.1993 року №3781-ХІІ є працівниками правоохоронного органу, при виконанні своїх службових обов`язків, одягнені у формений одяг з шевронами та нагрудним знаком, представились та діяли відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІІІ, зокрема, прибули на виклик щодо порушення правил карантинних норм у вказаному магазині, не виконала вимоги цих працівників поліції з припинення порушення правил щодо карантину людей, висловлювалась в їхню сторону нецензурною лайкою, поводила себе зухвало і агресивно. Під час здійснення спроби адміністративного затримання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та супроводу їх до приміщення Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області для складання адміністративних протоколів та винесення щодо таких постанов за фактами вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.178 та ч.2 ст.44-3 КУпАП, ОСОБА_6 , діючи групою осіб із ОСОБА_7 , не виконувала законні вимоги працівників поліції та вчиняла активну фізичну протидію здійсненню вказаними особами покладених на них службових обов`язків, зокрема, ОСОБА_6 почала їх відштовхувати, наносячи удари по руках патрульних та відмахувалася від них ногами, не дозволяючи таким чином одягнути кайданки, висловлювалася нецензурною лайкою, внаслідок чого вчинила активний опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків,тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України.

ОСОБА_7 29.11.2020 року, у період часу з 18.40 год. до 18.55 год., маючи умисел на вчинення опору працівникові правоохоронного органу, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, перебуваючи разом із ОСОБА_6 у приміщені магазину самообслуговування «Сім-23» (ТОВ «КЛЕВЕР СТОРС», ЄДРПОУ - 38273126), який розташований за адресою: м. Львів, вул. І. Виговського, 47, усвідомлюючи, що перед нею знаходяться працівники патрульної поліції батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_8 та лейтенант поліції ОСОБА_9 , котрі відповідно до Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» від 23.12.1993 року №3781-ХІІ є працівниками правоохоронного органу, при виконанні своїх службових обов`язків, одягнені у формений одяг з шевронами та нагрудним знаком, представились та діяли відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІІІ, зокрема, прибули на виклик щодо порушення правил карантинних норм у вказаному магазині, не виконала вимоги цих працівників поліції з припинення порушення правил щодо карантину людей, висловлювалась в їхню сторону нецензурною лайкою, поводила себе зухвало і агресивно. Під час здійснення спроби адміністративного затримання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та супроводу їх до приміщення Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області для складання адміністративних протоколів та винесення щодо таких постанов за фактами вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.178 та ч.2 ст.44-3 КУпАП, ОСОБА_7 , діючи групою осіб із ОСОБА_6 , не виконувала законні вимоги працівників поліції та вчиняла активну фізичну протидію здійсненню вказаними особами покладених на них службових обов`язків, зокрема, ОСОБА_7 почала наносити удари руками та ногами по тілу поліцейського ОСОБА_8 . Продовжуючи свої протиправні дії, незважаючи на намагання поліцейського ОСОБА_9 припинити протиправні дії, ОСОБА_7 відштовхувала його, відмахувалася від нього ногами, не дозволяючи таким чином одягнути кайданки, висловлювалася нецензурною лайкою, внаслідок чого вчинила активний опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинила опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків,тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України.

21.01.2021 року між прокурором Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури № 2 (на даний час Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області) ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_4 , і підозрюваною ОСОБА_7 , з участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоди про визнання винуватості на підставі ст.468, 469, 472 КПК України.

Згідно з укладеними угодами, підозрювані ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій кожної з підозрюваних за ч.2 ст.342 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_6 у виді обмеження волі на строк два роки, зі звільненням її на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, та покарання, яке має понести ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк два роки, зі звільненням її на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити обидві угоди про визнання винуватості, які укладені із ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , оскільки такі угоди відповідають вимогам КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала укладену нею угоду про визнання винуватості, при цьому, вона повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, і пояснила, що повністю розуміє свої права, надані їй законом, в тому числі передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною, вид покарання і інші заходи, які будуть застосовані відносно неї, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_6 добровільно уклала таку угоду із прокурором, ознайомлена і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала укладену нею угоду про визнання винуватості, при цьому, вона повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, і пояснила, що повністю розуміє свої права, надані їй законом, в тому числі передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною, вид покарання і інші заходи, які будуть застосовані відносно неї, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 також просила затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_7 добровільно уклала таку угоду із прокурором, ознайомлена і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угод про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом п.1 ч.4, ч.5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються кожна у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, визнають повністю.

Судом з`ясовано, що при укладенні угоди обвинувачені цілком розуміють права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вони визнають себе винними, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угод про визнання винуватості відповідають вимогам ст. 469, 472 КПК України, міра покарання за кожною угодою, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.2 ст.342 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідає положенням ч.2 ст.75 КК України, а покладення обов`язків на особу, звільнену від відбування покарання, - ст.76 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угод про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено право суду затвердити угоду у підготовчому судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , та між прокурором ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , призначення кожній обвинуваченій узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для її виправлення, перевиховання, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Суд зауважує, що сторонами в кожній угоді узгоджено звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, що відповідає вимогам ч.2 ст.75 КК України та ч.1 ст.472 КПК України. Натомість визначення тривалості іспитового строку, згідно вимог ч.3 ст.75 КК України, відноситься виключно до повноважень суду.

Враховуючи наведене, прийнятність доводів сторони захисту щодо можливості визначення мінімальної тривалості іспитового строку для кожної з обвинувачених, відсутність заперечень з приводу цього у прокурора, суд вважає за необхідне при звільненні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарань з випробуванням встановити іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість їх виправлення і неможливість вчинення ними в подальшому інших кримінальних правопорушень.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, згідно матеріалів кримінального провадження, відсутні.

Керуючись ст. 314, 368-371, 373-376, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001834, укладену 21 січня 2021 року між прокурором Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури № 2 (на даний час Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області) ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001834, укладену 21 січня 2021 року між прокурором Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури № 2 (на даний час Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області) ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази: 3 DVD-диски з файлами із камер відеоспостереження магазину «Сім-23» за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 47 за 29.11.2020 року (матеріали кримінального провадження, арк. 13, 15, 53, 55-56) і з нагрудної камери поліцейського (матеріали кримінального провадження, арк. 44, 46-47) залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1