КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_6 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 належить підозрюваному ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Згідно ухвали, слідчий суддя вказав, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, та прийшов до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
ОСОБА_5 зазначає, що про існування ухвали слідчого судді дізнався 19 березня 2021 року під час ознайомлення з електронними копіями останніх томів матеріалів кримінального провадження №0001376, які були надали слідчим на підставі ст. 290 КПК України, та 24 березня 2021 року отримав копію вказаної ухвали.
Апелянт посилається на те, що право власності на вказану квартиру, ОСОБА_8 отримав на підставі рішення органу приватизації №14508 від 31 травня 2019 року, на безоплатній основі, скориставшись своїм законним правом на безоплатну приватизацію.

Тому ОСОБА_8 вважає, що він є добросовісним набувачем майна.

Як зазначає апеллянт, слідчий суддя помилково прийшов до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру підлягає задоволенню з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Також вказує,що слідчий суддя уважно не ознайомився зі змістом копії цивільного позову від 04 вересня 2020 року, на суму 2 627 960,93 грн., заявленого у кримінальному провадженні №0001376, оскільки даний цивільний позов заявлено у межах іншого кримінального провадження, а саме у провадженні №0000031.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити та скасувати ухвалі слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001376, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 28 ст. 231 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що учасник організованої групи ОСОБА_5 спільно з організатором групи ОСОБА_9 , учасниками організованої групи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими особами у період часу з 19.02.2017 по 16.11.2017, з використанням у тому числі спеціального технічного засобу негласного отримання інформації, діючи повторно та з єдиним умислом, несанкціоновано втрутився в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), а саме: банківських автоматів ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих в м. Києві, що призвело до витоку інформації, що становить банківську таємницю по 235 платіжним карткам, і таким чином отримав відомості, що становлять банківську таємницю по зазначеним платіжним карткам, а також незаконно використав такі відомості і у період з 20.02.2017 по 07.11.2017 шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням вказаних вище підроблених платіжних карток та електронно-обчислювальної техніки, а саме банківських автоматів,у складі організованої групи заволодів готівковими коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 1070600 гривень, що у 892 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та становить особливо великий розмір, чим заподіяв значної шкоди ПАТ КБ «ПриватБанк» на вказану суму та розпорядились останньою на власний розсуд.

04 вересня 2020 року потерпілим ПАТ КБ «ПриватБанк» (після 11.06.2018 АТ КБ «ПриватБанк») заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні на загальну суму 2627960, 93 грн.
23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру, яке у зв`язку з неможливістю його вручення останньому, вручено у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень.
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5
24 вересня 2020 року старший слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 , належить підозрюваному ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на вказану квартиру.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження,23 вересня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ст. 231, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто: незаконному використанню спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, вчиненому повторно, організованою групою, що заподіяло істотної шкоду охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб; несанкціонованому втручанню в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), що призвело до витоку інформації, що заподіяло значної шкоди, вчиненому повторно, у складі організованої групи; умисних дій, спрямованих на отримання відомостей, що становлять банківську таємницю з метою іншого використання цих відомостей, а також у використанні таких відомостей, що спричинило істотну шкоду суб`єкту господарської діяльності, вчинених у складі організованої групи; підробці платіжних карток з метою використання, їх зберіганні з метою використання та їх використанні, вчиненим повторно, у складі організованої групи та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в особливо великих розмірах та у складі організованої групи.

Санкція ч. 4 ст. 190 КК Українипередбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ст. 231, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 190 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Крім того, як встановила колегія суддів, квартира АДРЕСА_1 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 знаходяться у власності ОСОБА_5 , а тому існує обґрунтований ризик її відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вказану квартиру, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Що стосується посилань апелянта на те, що цивільний позов на суму 2 627 960,93 грн. у іншому кримінальному провадженні №0000031, а не у даному кримінальному провадженні №0001376, то вони не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого про накладення арешту на майно, оскільки арешт накладено з метою в тому числі і забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_6 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 належить підозрюваному ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2472/2021
Єдиний унікальний номер 757/41324/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1