ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/709/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження ап. суду № 11-кп/818/1750/21, Суддя-доповідач ОСОБА_2
№ 11-кп/818/1755/21, № 11-кп/818/1756/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2021 року продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_11 , 1989 року народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 10.05.2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, ОСОБА_10 раніше судимий за скоєння корисливого особливо тяжкого злочину. У них відсутні стійки соціальні зв`язки. Більш того, розгляд кримінального провадження по суті не розпочався, тому продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2021 року, захисник обвинуваченої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить частково скасувати ухвалу ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 12.03.2021 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 ; відмовити в задоволені клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_10 строком до 11.05.2021 року; постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_10 покидати місце його фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22:00 годин по 07:00 годин. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 передбачені ст.194 КПК України обов`язки, а саме: за першою вимогою прибувати у м. Харків до прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що при розгляді клопотання суд дійшов висновку про продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Проте, вказані ризики лише формально зазначені в клопотанні та жодного відношення до об`єктивної реальності не мають, тому прокурором не було зазначено та обґрунтовано жодних фактичних даних, які б свідчили про реальне існування зазначених ризиків.
Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_10 позитивно характеризується за місцем мешкання; має міцні соціальні зв`язки; раніше не притягався до жодного виду відповідальності, в тому числі кримінальної; в дитинстві обвинувачений втратив батька, мати ОСОБА_10 зловживає спиртними напоями та веде антисоціальний спосіб життя, в зв`язку з чим, його підзахисний самостійно прийняв рішення про зміну місця мешкання. В теперішній час, ОСОБА_10 проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_12 та у майбутньому бажає створити міцну сім`ю. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 допомагають жінці на ім`я ОСОБА_14 , яка фактично замінила матір ОСОБА_12 . На момент затримання, обвинувачений, хоч і не був офіційно працевлаштованим, але для того, щоб забезпечити себе та осіб, з якими він мешкає, в тому числі і малолітню дитину ОСОБА_14 , неофіційно працює у сфері обслуговування.
Захисник також посилається на те, що з моменту затримання ОСОБА_10 пройшло понад пів року, весь цей час він знаходився у СІЗО. У органу досудового розслідування був значний час провести всі необхідні слідчі дії таким чином, щоб ОСОБА_10 не зміг на вплинути на поведінку невстановлених в ході досудового розслідування спільників та потерпілих або перешкоджати встановленню інших свідків. Одночасно з цим, захисник просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_10 співпрацював з органом досудового розслідування і має бажання відшкодувати завданий ним матеріальний збиток потерпілим, який в сумі складає 14817 гривень.
На даний час ризики, визначені в ухвалах слідчого судді від 31.07.2020, 25.09.2020, 26.10.2020 та 12.03.2021 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу - тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою - зменшилися. Так, обвинувачений ОСОБА_10 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся та надав показання з приводу вчинення ним кримінальних правопорушень.

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_11 , постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_11 відмовити, обрати відносно останньої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що прокурором в судовому засіданні не було доведено реальну можливість настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та їх обґрунтованість, а було лише формальне посилання на зазначені ризики та їх перелік. Крім того, ч. 4 ст. 194 КПК України передбачена можливість того, що в разі «якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. З ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання».
Що стосується даних, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_11 , та її соціальних зв`язків, то встановлено, що вона раніше не судима та до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалася, має хвору мати та неповнолітню дитину - сина, 2004 р.н., зареєстрована та постійно мешкала в м. Херсоні.
Сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути покладена в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою. Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- захисник ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_12 , відмовити в задоволені клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_12 строком до 11.05.2021 року; постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_12 покидати місце її фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22:00 годин по 07:00 годин. Покласти на обвинувачену ОСОБА_12 передбачені ст. 194 КПК України, обов`язки, а саме: за першою вимогою прибувати у м. Харків до прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що ОСОБА_12 раніше не притягалась до жодного виду відповідальності, в тому числі кримінальної; в дитинстві обвинувачена втратила батька, мати ОСОБА_12 - зловживає спиртними напоями та веде антисоціальний спосіб життя, в зв`язку з чим обвинувачена змінила місце мешкання . На момент затримання, обвинувачена, була працевлаштована на посаді офіс-менеджера ФОП « ОСОБА_15 », що підтверджується довідкою наданою Директором ФОП « ОСОБА_15 ». Відповідно до характеристики з місця мешкання та місця працевлаштування, ОСОБА_12 характеризується як відповідальна, пунктуальна, врівноважена та розсудлива людина. Вказані обставини, як зазначає апелянт, підтверджують наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченої ОСОБА_12 .
Апелянт також зазначає, що обвинувачена не має наміру незаконно впливати на поведінку невстановлених в ході досудового розслідування спільників та потерпілих, перешкоджати встановленню інших свідків кримінальних правопорушень, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Обвинувачена ОСОБА_12 всіма можливими засобами співпрацювала з органом досудового розслідування та на даний час з судом, має бажання відшкодувати завданий нею матеріальний збиток потерпілим, який в сумі складає 14817 гривень.
На даний час ризики, визначені в ухвалах слідчого судді від 31.07.2020, 25.09.2020, 26.10.2020 та 12.03.2021 про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_12 запобіжного заходу - тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою, - зменшилися.
Крім того, як зазначає захисник, вчиненні епізоди злочинів, за якими ОСОБА_12 повідомлено про підозру, до тяжких наслідків не призвели, згідно пред`явленого обвинувачення вбачається невідповідність правової кваліфікації реальним діям обвинуваченої. Питання, щодо надання відповідної кваліфікації в подальшому буде вирішено на стадії судового розгляду. Дійсною правовою кваліфікацією може бути ч.2 ст.190 КК України, що є нетяжким злочином.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, можуть вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Так, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами, а тому з урахуванням міри покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі доведеності вини, є певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання можуть переховуватися від суду.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому організованою групою, що вчинене повторно, а також враховуючи кількість вчинених епізодів злочину, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також приймає до уваги, що, згідно пред`явленого обвинувачення, обвинувачені являлися активними учасниками організованої групи та вчинили у її складі численні епізоди шахрайства; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 офіційно не працевлаштовані та офіційних джерел доходу не мають; інкриміноване кримінальне правопорушення відповідно до класифікації за ст.12 КК України є особливо тяжким злочином; кількість вчинених епізодів злочину, що додатково може свідчити про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Щодо апеляційних доводів про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що: ОСОБА_12 офіційно працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно; ОСОБА_11 має хвору мати та неповнолітню дитину, 2004 р.н, зареєстрована та постійно мешкала в м. Херсоні; ОСОБА_12 та ОСОБА_10 разом проживають в м. Херсоні, фактично перебувають в цивільному шлюбі та піклуються за жінкою на ім`я ОСОБА_14 ; обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягалися; ОСОБА_12 та ОСОБА_10 мають відшкодувати завдану потерпілим шкоду, заслуговують на увагу, але, в даному випадку, ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Крім того, на час розгляду судом апеляційної інстанції поданих апеляційних скарг, судом першої інстанції вже прийняті нові рішення щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.
Щодо апеляційних доводів обвинувачених та захисників про необхідність зміни обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про зменшення суми застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки злочин, за який обвинувачується ОСОБА_11 , а саме за ч.4 ст. 190 КК України, передбачає шахрайство вчинене в особливо великих розмірах, а потерпілим, згідно пред`явленого обвинувачення, була спричинена шкода в загальному розмірі 381050 грн.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді