ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, яка брала участь у розгляді провадження у суді першої інстанції ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, українець, громадянин України, тимчасово не працюючий, освіта вища, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором ЧАЕС не являється, раніше не судимий, -

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 п.1,2, ч.3 п.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто із ОСОБА_8 витрати за проведення експертизи у сумі 7375,28 грн. на користь держави.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 15000 грн., 10000 грн. правової допомоги, а всього 25000 грн..

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 15 липня 2016 року, близько 21 години 21 хвилини, керуючи справним автомобілем «Fiat Nuovo Doblo», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Пушкіна, від вулиці Благовісної, у напрямку до Добровольчих Батальйонів (Червоноармійська), в місті Черкаси, при виїзді з перехрестя з вулицею Надпільною, неподалік будинку №188, проявив неуважність та порушив вимоги:

- п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 16.11. Правил дорожнього руху України, згідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України. Під час руху він, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг і виїзді на вказане перехрестя з другорядної дороги вулиці Пушкіна в м. Черкаси, не зупинив керований ним транспортний засіб перед перехрестям для надання переваги в русі транспортним засобам, що рухались по головній дорозі, та не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», а продовжив рух та виїхав на перехрестя вулиць Пушкіна та Надпільна, не надавши перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався на велосипеді по головній дорозі вулиці Надпільної справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля «Fiat Nuovo Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , унаслідок чого допустив зіткнення із вказаним велосипедистом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/1549 від 03.08.2016 отримав ушкодження у вигляді травми голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саден м`яких тканин голови, саден м`яких тканин кінцівок. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах, вказаних у постанові про призначення експертизи та відносяться: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, головного мозку, саднами м`яких тканин голови - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя; садна м`яких тканин кінцівок-до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Fiat Nuovo Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, згідно з висновком експерта №4/1823 від 02.11.2017 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з даним вироком у частині призначеного покарання прокурор, яка брала участь у розгляді провадження у суді першої інстанції ОСОБА_6 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила: повторно дослідити характеризуючи документи стосовно ОСОБА_8 ; вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2021, стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок прокурор просила залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилалась на те, що не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого, апеляція вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому покарання має бути достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України, реалізуючи, таким чином, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

На думку апелянта, місцевий суд при винесенні вироку обвинуваченому необґрунтовано вирішив що виправлення останнього можливе із застосуванням покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи свій висновок про доцільність такого покарання, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наслідки яких потерпілий буде відчувати все життя. Також судом не повною мірою враховано відсутність пом`якшуючих обставин. Невірно оцінено характер та мотиви вчиненого правопорушення, ставлення ОСОБА_8 до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Таким чином, судом не в повній мірі враховані положення статей 3 і 27 Конституції України про те, що людина, її життя, здоров`я і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Також судом не враховано, що шкоду, завдану кримінальним правопорушенням потерпілому обвинуваченим відшкодовано лише частково та не повною мірою враховано позиція потерпілого, який просив застосувати реальну міру покарання.

За таких умов звільнення від відбування покарання, явно не буде сприяти досягненню основної мети покарання, а саме виправленню обвинуваченого ОСОБА_8 .. Прояв гуманності та поблажливості до засудженого, враховуючи тяжкість наслідків злочину, на думку апелянта, є необґрунтованим.

Не погоджуючись із даним вироком адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив: скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2021 щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження; відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу. Також апелянт просив дослідити в судовому засіданні наступні докази: - протокол огляду місця події від 15.07.2016, схема та фототаблиця до нього; - протокол слідчого експерименту від 19.08.2016; - висновок експерта № 02/01/1549 від 05.08.2016; - висновок експерта № 02-01/1006 від 26.09.2019; - висновок експерта № 4/1373 від 20.09.2016; - висновок експерта № 4/1823 від 02.11.2017; - висновок експерта № 1192/1426/19-23 від 19.06.2019; - рапорт слідчого ОСОБА_11 від 08.05.2017; - лист КП «Міськсвітло» № 288 від 03.08.2016; - таблицю тривалості дня. Також захисник просив вирішити питання про призначення комісійної судової автотехнічної експертизи обставин ДТП та комісійної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги твердження сторони захисту про недопустимість частини доказів і про наявність цілого ряду суперечностей і протиріч, які не тільки ставлять під сумнів їх правдивість, а й доводять, на думку захисника, невинуватість ОСОБА_8 .. Захисник вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, таким, що ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає вимогам законності, обґрунтованості і вмотивованості, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з чим він підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Вважає, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також, вважає, що сторона обвинувачення не довела винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом.

Крім того, місцевий суд допустив неповноту судового розгляду, а саме, за наявності суттєвих протиріч щодо фактичних обставин ДТП, які містились в різних доказах, не зважаючи на наполяганні сторони захисту, суд не вчинив необхідних процесуальних дій та ці протиріччя не усунув. Це призвело до того, що суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають дійсності, що потягло необґрунтоване ухвалення обвинувального вироку.

Звертає увагу, що згідно матеріалів провадження та досліджених в ході судового розгляду доказів, суд визнав ОСОБА_8 винним у тому, що в його автомобіль, який знаходився майже в нерухомому стані перед пішохідним переходом по вул. Пушкіна та поза межами перехрестя, на великій швидкості врізався велосипедист, який рухався по вул. Надпільна із незрозумілих причин змінив свій напрямок руху, звернувши на вул. Пушкіна. При цьому, суд визнав ОСОБА_8 винним в тому, що він, ніби то не пропустив велосипедиста. Але, на думку захисника, не можна стверджувати, що обвинувачений не пропустив потерпілого, якщо він уже повністю проїхав перехрестя і зупинився, щоб пропустити пішоходів і велосипедист врізався у нього поза його межами.

У свою чергу, всі наявні у справі докази, в тому числі і покази потерпілого і той факт, що він зовсім не скидав швидкості, свідчать про те, що останній не впорався з керуванням велосипедом і на великій швидкості скоїв зіткнення з майже стоячим автомобілем, водій якого, виконуючи вимоги ПДР, зупинився, щоб пропустити пішоходів Вказана версія сторони захисту, яка до речі належним чином обґрунтована і доведена дослідженими доказами, ні в оскаржуваному рішенні, ні стороною обвинувачення не спростована.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», «при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками».

У п. 7 Постанови № 14 вказано, що «у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно-небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків».

Отже, для того, щоб визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України, сторона обвинувачення повинна була надати належні та допустимі докази того, що у діях обвинуваченого містяться ознаки, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Тобто має бути доведено,

- що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху; Іерка

- що є наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 192/1

- що порушення правил ОСОБА_8 не було причиною їх недодержання ОСОБА_7 ;

- що є прямий причинний зв`язок між порушенням правил та отриманням тяжких тілесних ушкоджень; ерес

- що ОСОБА_7 не мав можливості уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків;

- що в діях ОСОБА_8 наявна вина у формі необережності: чи кримінальної протиправної самовпевненості чи кримінальної протиправної недбалості. дійсі

На думку захисника, у судовому засіданні не було належним чином встановлено та доведено жодної із наведених вище обставин.

Що стосується того, що суд визнав ОСОБА_8 винним у порушенні п. 2.3.б), п. 6.11. ПДР України та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» ПДР України.

При цьому, суд посилається на висновок автотехнічної експертизи № 4/1823 від 02.11.2017. Так на досудовому слідстві було проведено чотири автотехнічні експертизи з аналогічними питаннями.

Інші докази, які були досліджені в судовому засіданні, такі як огляд місця події від 15.07.2016, покази потерпілого ОСОБА_7 , протокол слідчого експерименту від 19.08.2016 потерпілим ОСОБА_7 , самі по собі причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину і порушення ним вимог ПДР України не доводять, а лише слугували в якості вихідних даних для проведення автотехнічної експертизи.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені ще два висновки судових автотехнічних експертиз, зокрема висновок експерта № 4/1242 від 19.08.2016 та № 4/1373 від 20.09.2016.

Але, під час дослідження цих доказів стороною захисту було доведено, що ці експертизи були проведені по неправильним вихідним даним, а тому не можуть братися судом до уваги при винесенні рішення.

На думку апелянта, якби експерту були надані правильні вихідні дані про місце зіткнення, яке згідно ОМП аж на 1,5 м. далі від проїжджої частини вул. Надпільна, то експерт би дійшов висновку, що в момент здійснення ОСОБА_7 повороту вправо, ОСОБА_8 знаходився на 1,16 м. від траєкторії його руху і жодним чином не заважав йому.

Звідси слідує, що дані протоколу слідчого експерименту з потерпілим суперечать єдиному первісному доказу - огляду місця події, а тому являються недопустимим доказом і не могли бути використані судом при прийнятті рішення.

Крім того, під час слідчого експерименту з потерпілим, ОСОБА_8 звертав увагу слідчого та всіх присутніх на те, що обстановка на місці події не відповідає тій, що була під час ДТП, а саме, під час експерименту було більш світліше і були обрізані гілки дерев на узбіччі вздовж АДРЕСА_2 , в тіні яких рухався на момент ДТП потерпілий, що не давало належним чином встановити видимість велосипедиста.

Ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також підтвердили, що раніше гілки дерев були необрізаними.

Також, при дачі відповідей на поставлені питання, експерт керувався виключно тими вихідними даними, які вказав слідчий в постанові про призначення експертизи. Саме з урахуванням того, що в постанові було вказано, що ОСОБА_8 нібито бачив велосипедиста - експерт і оцінював його дії саме через це прийшов до висновку про порушення ним ПДР України і про наявність причинного зв`язку між його діями та наслідками.

Але, на думку захисника, це не відповідає дійсності, що було доведено вище - ОСОБА_8 не бачив і не міг побачити велосипедиста, оскільки той під час сутінків рухався на великій швидкості в затіненій частині дорогі без увімкненої фари.

Отже, висновки з даного приводу не відповідають дійсності, оскільки базуються на невірних вихідних даних.

Сторона захисту як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду заявляла письмові клопотання про призначення додаткової автотехнічної експертизи на вирішення якої просила також поставити ряд питань, які не були предметом дослідження експертів і які б дали суду можливість більш точно і детально встановити фактичні обставини справи. Однак, суд, як і орган досудового розслідування відмовили в призначення експертизи.

На думку сторони захисту, це свідчить про допущення судом неповноти судового розгляду.

Що стосується порушення п. 2.3.б) ПДР України, то порушення цього пункту ОСОБА_8 не підтверджено жодним із досліджених в судовому засіданні доказів, ні висновками автотехнічних експертиз, ні показами свідків, потерпілого. Крім того, навпаки, із показів обвинуваченого вбачається, що він дотримався вимог цього пункту.

Суд в оскаржуваному рішенні не взяв цього до уваги і не спростував такі доводи захисту.

Що стосується порушення п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1. ПДР України, то суд першої інстанції визнав доведеним факт того, що ОСОБА_8 при наближенні до перехрестя з вулицею Надпільна, не зупинив свій автомобіль для надання переваги транспортним засобам, що рухались по головній дорозі, а продовжив рух та виїхав на перехрестя, не надавши перевагу в русі ОСОБА_7 внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Проте, таке твердження суду щодо обставин ДТП і дій обвинуваченого, на думку захисника, не підтверджене жодним доказом і повністю спростовується вказаними вище показами ОСОБА_8 , який не тільки зупинився, а й пропустив усі транспорті засоби, які наближались до перехрестя по головній дорозі і були в зоні його видимості.

Суперечить також усім наявним у справі доказам твердження суду про те, що зіткнення мало місце на перехресті вулиць Пушкіна - Надпільна і що саме ОСОБА_8 допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_7 ..

Так, згідно протоколу ОМП від 15.07.2016, схеми до нього, протоколу слідчого експерименту з потерпілим, показів обвинуваченого, потерпілого, свідків - зіткнення відбулось на вулиці Пушкіна, а не на перехресті, і не ОСОБА_8 допустив зіткнення, а безпосередньо потерпілий з незрозумілих причин в`їхав в автомобіль останнього.

Протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_8 стверджував, що він пропустив усі транспортні засоби, які рухались по вул. Надпільна і більше нікого не бачив, у тому числі і велосипедиста.

А не бачив він велосипедиста, через те, що останній їхав на великій швидкості під час сутінків без будь-якого освітлення по під узбіччям, знаходячись у затіненій деревами частині дороги.

Тому він не міг ні надати йому перевагу в русі ні, бачачи його, спробувати проскочити перехрестя.

Такі покази ОСОБА_8 щодо обставин ДТП судом не спростовані.

Також сторона захисту вважає, що у судовому засіданні не доведено і не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_7 отримав саме тяжкі тілесні ушкодження.

Вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 02-01/1549 від 05.08.2016 є необґрунтованим і таким, що не відповідає положенням законодавства, а відповіді на питання такими, що дані в результаті неповного та не всебічного з`ясування обставин справи та характеру отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

У висновку вказано, що у потерпілого ОСОБА_7 мало місце травма голови з переломом скроневої кістки, забій головного мозку легкого ступеня тяжкості, садна голови ліворуч, які експерт відніс до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

Однак, такий висновок експерта, на думку захисника, є необґрунтованим.

Згідно п. 2.1.1. Правил, ознакою тяжкого тілесного ушкодження, зокрема, є небезпека для життя.

У свою чергу, згідно п. 2.1.2. Правил, небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

У п. 2.1.3.о Правил, наведений перелік ушкоджень небезпечних для життя.

З викладеного в Правилах слідує, що не всі ушкодження, перелічені в п. 2.1.3. Правил є небезпечними для життя, а лише ті з перелічених в п. 2.1.3., які в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Таким чином, для того, щоб робити висновок про те, що наявні у ОСОБА_7 ушкодження у вигляді травми голови з переломом скроневої кістки, забою головного мозку легкого ступеня тяжкості, саден голови ліворуч, являються небезпечними для життя, а тому відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, експерт зобов`язаний був обґрунтувати, що ці ушкодження в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричинили такі загрозливі для життя явища, які перелічені в п.2.1.3.о Правил і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчилися чи могли б закінчитися смертю ОСОБА_7 ..

Однак таке обґрунтування у висновку експерта відсутнє.

Згідно п. 2.1.3.б) Правил, до ушкоджень, що небезпечні для життя, належать, зокрема відкриті й закриті переломи кісток склепіння та основи черепа за винятком кісток лицевого скелета та ізольованої тріщини тільки зовнішньої пластинки склепіння черепа.

У свою чергу, існує величезна кількість різновидів і класифікацій переломів, в тому числі і тріщин, які є різновидом перелому.

Однак, з висновку експерта не можливо зрозуміти, в ньому це не вказано, до якої категорії (виду) переломів (тріщин) відноситься отримана ОСОБА_7 , а тому, неможливо зрозуміти чи є підстави для віднесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 до зазначених в п.2.1.3. б) Правил.

Також, у висновку відсутній докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Взагалі не зазначено, чи проводились якісь дослідження.

В матеріалах кримінального провадження (а.п.36) міститься протокол обстеження головного мозку ОСОБА_7 від 18.07.2016, яке було проведене в діагностичному центрі ТОВ "Скен Лайф", згідно якого і був встановлений діагноз лінійний перелом кісток черепа.

Однак, враховуючи наявність різних видів і класифікацій переломів (тріщин) з даного протоколу не можливо встановити, який же перелом (тріщина) мала місце у ОСОБА_7 ..

Це можливо зробити лише після дослідження диску із записом комп`ютерної томографії, який повинен зберігатися в діагностичному центрі ТОВ "Скен Лайф".

Саме із запису на диску можливо визначити, чи правильно був встановлений діагноз ОСОБА_7 , чи правильно класифіковані ушкодження і чи є підстави для віднесення наявних у ОСОБА_7 ушкоджень до таких, що небезпечні для життя, таких, які спричинили передбачені п. 2.1.3.о) Правил, загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчилися б чи могли закінчитися смертю ОСОБА_7 ..

Також, з цього запису можливо встановити до якого виду переломів (тріщин) в разі їх наявності, відносяться ті, що мали місце у ОСОБА_7 і чи відносяться вони до передбачених п. 2.1.3.б) Правил. - .

Сторона захисту як на досудовому слідстві так і в суді наполягала на витребуванні цього диску, але він так і не був долучений до справи і не був досліджений судом.

Крім того, в постанові про призначення судово-медичної експертизи від 03.08.2016

обставинами отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень вказано лише «зіткнення автомобіля та велосипедиста».

Захисник вважає, що судово-медичний експерт був позбавлений можливості дати відповідь на третє питання постанови у зв`язку з відсутністю інформації про механізм отримання тілесних ушкоджень.

Так, йому було невідомо, чи потерпілий вдарився головою об капот машини, чи об асфальтобетонне покриття, чи об щось інше, як відбулось саме зіткнення, якими частинами транспортних засобів, тощо, а тому стверджувати про отримання тілесних ушкоджень за обставин, вказаних в постанові, експерт не мав підстав.

На вирішення експертизи було поставлене питання про локалізацію, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..

Однак, у підсумках до висновку судово-медичної експертизи відсутня відповідь на ці питання. Можливість їх виникнення за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи це відповідь на третє питання постанови, що досліджено в п. 5 даного клопотання.

Експерту ставилось питання щодо можливості виявлених тілесних ушкоджень в момент їх заподіяння чи в клінічному перебігу спричинити загрозливі для життя явища. У висновках експерта відсутня відповідь на це питання та зазначені причини цього.

При кваліфікації тяжкості тілесних ушкоджень як тяжких, експерт послався на пп. б) п.2.1.3. Правил, однак не обґрунтував на підставі чого він зробив такий висновок і чому ушкодження ОСОБА_7 не відносяться до тріщини зовнішньої пластини склепіння черепа.

І це при тому, що будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив, що при переломі склепіння черепа, що він і встановив, відбувається також пошкодження головного мозку і ряд інших тяжких негативних наслідків.

Однак, ні у медичній документації ОСОБА_7 ні у висновках експерта не має жодної мови ні про ушкодження головного мозку ні про будь-які інші тяжкі наслідки.

Отже, на думку захисника, експерт не дав відповіді на всі питання і не вказав причин, чому він не зміг на них відповісти, що свідчить про неповноту проведеної експертизи.

Таким чином, викладені вище факти свідчать про необґрунтованість висновків судово-медичної експертизи та можливо неправильне визначення ступеня тяжкості наявних у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що могло вплинути на кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_8 .. Це свідчить про неналежність та недопустимість цього висновку як доказу і про неможливість посилання на нього при прийнятті рішення.

Що стосується недодержання ПДР України ОСОБА_7 , що призвело до формального порушення правил ОСОБА_8 ..

Згідно висновку експерта № 4/1373 від 20.09.2016 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи: «в умовах недостатньої видимості велосипедист ОСОБА_7 повинен був рухатись велосипедом із встановленим та увімкненим ліхтарем (фарою), а у момент виникнення небезпеки для його руху, а саме з моменту виїзду автомобіля Фіат Добло на проїжджу частину вул. Надпільна, повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним велосипеда аж до його зупинки, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 6.2., 6.6.а), 12.3. ПДР України.

У момент виникнення небезпеки для руху, велосипедист ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Фіат Добло шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди».

Згідно п.6.2 ПДР України, для руху в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді повинен бути встановлений та увімкнений ліхтар (фара).

Згідно п.6.6. а) ПДР України, велосипедисту забороняється керувати велосипедом в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості з вимкненим ліхтарем (фарою).

Вказаний висновок експерта, у цитованій частині, цілком відповідає обставинам справи та підтверджує покази ОСОБА_8 щодо неможливості побачити велосипедиста, оскільки в умовах сутінків і перебування в затіненій частині дороги, останній рухався без увімкненої фари, в той час, як автомобілі вже рухались з увімкненими.

Повертаючись до вимог п. 7 Постанови № 14 щодо обов`язкового встановлення причин порушення ПДР України одним водієм внаслідок їх недодержання іншим, можна із впевненістю стверджувати, що внаслідок недодержання ОСОБА_7 вимог п.п. 6.2., 6.6. а) ПДР України, а саме, здійснення руху в умовах сутінків з вимкненим ліхтарем (точніше, взагалі без нього) та ігнорування ним заборони на керування велосипедом за таких умов, ОСОБА_8 , яким би уважним він не був, фактично був позбавлений можливості в даній дорожній обстановці побачити ОСОБА_7 , який до речі рухався з високою для велосипеда швидкістю. І саме такі неправомірні дії ОСОБА_7 призвели до того, що ОСОБА_8 прийняв рішення перетнути перехрестя, так як він був цілком впевнений, що ні для кого не створить аварійної ситуації.

Викладене та черговість порушень ПДР України, свідчить, по-перше, про відсутність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями ОСОБА_8 та наслідками, і по-друге про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Однак, суд, в порушення п.7 Постанови № 14, хоч і зазначив про це в рішенні, але правильної оцінки цьому не дав, а саме, лишив поза увагою черговість порушення водіями вимог ПДР України і те, що через їх порушення в першу чергу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким би уважним він не був, був позбавлений можливості побачити останнього та, дотримавшись положень ПДР України, дати йому дорогу.

На думку адвоката ОСОБА_9 немає в даному випадку підтверджень прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_8 та наслідками, у вигляді отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Згідно розрахунків, проведених експертами, при знаходженні на відстані 50,6 м. від місця зіткнення, його зупиночний шлях складав лише 21 м., що в 2,5 рази менше. Тобто, він більш ніж два рази міг зупинитися до зіткнення.

Вказане може свідчити лише про те, що ОСОБА_7 і не збирався гальмувати, оскільки в цьому не було необхідності - йому ніхто не перешкоджав здійснювати рух прямо.

Такий характер дій ОСОБА_7 і факт того, що зіткнення відбулось не на перехресті по напрямку руху потерпілого, а на вул. Пушкіна, поза межами перехрестя і по напрямку руху ОСОБА_8 , свідчить тільки про те, що ніякої перешкоди для його руху не існувало.

Слід звернути увагу, що органом досудового розслідування питання про можливість уникнення зіткнення з боку ОСОБА_8 навіть не ставилось, оскільки його автомобіль не рухався, а тому і зробити він нічого не міг.

З огляду на викладене, суперечливими і взагалі, нереальними є покази потерпілого про те, що він намагався об`їхати автомобіль спереду. Такі дії є не тільки невиправданими, а й не можливими в плані їх реалізації. Навіть якщо взяти до уваги висновки автотехнічних експертиз, не зважаючи на неточність їх розрахунків на шкоду обвинуваченому, то ніщо не заважало потерпілому взяти ліворуч на 34 см. і спокійно їхати далі, а не з`їжджати праворуч на 6 метрів.

Крім того, апелянт зауважує, що ні в оскаржуваному рішенні, ні в обвинувальному акті взагалі не вказана і не обґрунтована форма вини з якою було вчинене дане кримінальне правопорушення, хоча, відповідно до ст. 91 КПК України, це є обов`язковим, що свідчить про необґрунтованість вироку суду, а тому стороні захисту не зрозуміло, в чому обвинувачується ОСОБА_8 : чи у вчиненні злочину з умислом чи з необережністю і від якого обвинувачення він має захищатися.

Суд лише констатував, без будь-якого обґрунтування, що злочин було вчинене з необережності, проте невідомо якої.

Проте, з формулювання вироку суду і з обвинувального акта вбачається, що місцевий суд визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні умисного злочину у формі непрямого умислу, що є неприпустимим.

Суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України виражається тільки у формі необережності. У разі наявності умисної форми вини - діяння необхідно кваліфікувати за іншими статтями КК України.

На думку захисника, у даному кримінальному провадженні відсутня така форма необережності, як кримінальна протиправна самовпевненість так і відсутня така форма необережності, як кримінальна протиправна недбалість.

Викладене свідчить, що в даному випадку відсутня будь-яка із передбачених КК України форма вини, а тому і склад кримінального правопорушення, в тому числі і передбаченого ст. 286 КК України - в діях ОСОБА_8 відсутній.

Що стосується оскаржуваного вироку, то в ньому не тільки не вказано в чому полягає суб`єктивна сторона складу даного злочину, а і не обґрунтовано її наявності.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено факту вчинення злочину ОСОБА_8 , а тому останній підлягає виправданню.

Стосовно належності і допустимості окремих доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні стороною захисту було доведено з посиланням на фактичні обставини справи, що в показах потерпілого та досліджених в судовому засіданні доказах маються суттєві протиріччя, які ставлять під сумнів обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Однак, суд, в оскаржуваному рішенні проігнорував ці обставини і не спростував їх.

Що стосується показів потерпілого ОСОБА_7 , то вони викликають обґрунтований сумнів в правдивості, оскільки він постійно їх змінював, змінюючи навіть обставини, які мали місце перед і під час ДТП.

- Спочатку він вказував, що здійснював рух прямо по вул. Надпільна і вправо повернув, щоб об`їхати автомобіль ОСОБА_8 ;

- під час слідчого експерименту він стверджував, що їхав прямо і повертати не збирався. Це також підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

- в подальшому він змінив покази, наполягаючи на тому, що він збирався повертати праворуч на АДРЕСА_3 , щоб заїхати до знайомої;

- і в судовому засіданні ОСОБА_7 знову змінив покази, стверджуючи, що рухався прямо і повертати не збирався.

Крім того, в судовому засіданні, ОСОБА_7 пояснив, що автомобіль перегородив йому напрямок руху передньою частиною. Тому, з метою уникнення зіткнення, він вирішив об`їхати даний автомобіль з права, вже по вул. Пушкіна, перед його передньою частиною. Але, також, перед перехрестям по напрямку його руху, він помітив калюжу, яку об`їхав зліва, після чого почав повертати руль вправо, щоб об`їхати даний автомобіль вже по вул. Пушкіна, перед його передньою частиною, проте йому не вдалось уникнути зіткнення і він в`їхав передньою лівою частиною руля велосипеда в праву передню частину автомобіля.

Такі його покази повністю протирічать даним, встановленим під час слідчого експерименту з ним і даним, на підставі яких проводились всі автотехнічні експертизи в даному провадженні.

У зв`язку з цим покази ОСОБА_7 з приводу обставин ДТП не можуть братися судом до уваги.

Аналогічне стосується і даних протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_7 , оскільки по-перше, в судовому засіданні потерпілий змінив покази щодо обставин ДТП, по-друге, дані цього протоколу суперечать даним протоколу ОМП від 15.07.2016, зокрема, щодо місця зіткнення і по-третє, експеримент був проведений в інших умовах, ніж були при ДТП (під час ДТП не були обрізані гілки дерев на узбіччі, що значно погіршувало видимість елементів, розташованих на дорозі і було більш темно, ніж під час проведення експерименту).

Таким чином, всі докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення або являються неналежними і недопустимими, або суперечать один одному, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Сторона захисту наполягала на тому, що зазначені протиріччя ставлять під обґрунтований сумнів правдивість і об`єктивність показів потерпілого та і в цілому пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення і свідчать про недоведеність пред`явленого обвинувачення.

Однак, суд на ці обставини уваги не звернув, а лише зазначив, що це намагання сторони захисту уникнути відповідальності.

В оскаржуваному вироку суд, в порушення ч. 3 ст. 374 КПК України, залишив ці доводи сторони захисту поза увагою, взагалі не спростувавши їх, що також є грубим порушенням положень КПК України щодо повноти, всебічності та об`єктивності встановлення обставин справи та положень щодо оцінки судом доказів при ухваленні рішення.

Викладене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; і що ці висновки суду містять істотні суперечності, а це, відповідно до ст.ст. 409, 411 КПК України, є безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку.

Що стосується цивільного позову, то на думку захисника, він не підлягає до задоволення, оскільки в порушення положень ЦПК України, він належним чином не обґрунтований, до нього не долучені належні докази, які б підтверджували розмір заподіяних збитків.

Захисник вважає, що в позовній заяві не доведено, що шкода в дійсності була заподіяна саме внаслідок винних дій ОСОБА_8 ..

Більше того, як встановлено в судовому засіданні, надані потерпілим чеки на придбання ліків майже всі не відносяться до тих, якими мають лікуватись ушкодження, отримані ним від ДТП.

Твердження потерпілого про наслідки у вигляді погіршення слуху, спростовуються наданими ним самим медичними документами, відповідно до яких відсоток погіршення слуху дорівнює «О».

З позову не зрозуміло, в чому ж полягає порушення звичного порядку життя, оскільки згідно тих же медичних документів, ніякого особливого лікування він не проходив, а вже через 10 днів повернувся до звичного способу життя і поїхав здавати сесію.

А тому через необґрунтованість позову і не підтвердження заявлених вимог доказами в його задоволенні слід відмовити.

На думку захисника, оскаржене рішення в повному обсязі не відповідає вимогам до нього відповідно до ст. 370 КПК України і є всі обставини зазначені в ст.ст. 409, 417, 284 КПК України для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

В запереченні адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу процесуального керівництва Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси 28.01.2021 року у справі № 712/13010/19.

В обґрунтування доводів даного заперечення захисник посилається на те, що не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого, прокурор вважає призначене ОСОБА_8 покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. При цьому прокурор вказує, що суд не в повній мірі врахував:

1) характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наслідки яких потерпілий буде відчувати все життя;

2) відсутність пом`якшуючих обставин;

3) невірно оцінено характер та мотиви вчиненого правопорушення, ставлення ОСОБА_8 до цих порушень;

4) невірно оцінено поведінку після вчинення злочину;

5) не враховано лише часткове відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому;

6) не повною мірою врахована позиція потерпілого, який просив застосувати реальну міру покарання.

Вважає, що за таких умов звільнення від відбування покарання, явно не буде сприяти досягненню основної мети покарання, а саме виправленню ОСОБА_8 , а тому просив апеляційний суд призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк - 2 роки.

Не зважаючи на те, що сторона захисту, вважаючи оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, також подала апеляційну скаргу на нього, в якій просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , вважають за необхідне вказати про необґрунтованість і безпідставність апеляційної скарги прокурора та про невідповідність зазначеного у ній фактичним обставинам справи.

Стосовно неврахування судом характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Саме тому, що на думку сторони обвинувачення та суду ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, дії ОСОБА_8 і були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а не за частиною 1 чи іншою, і саме тому покарання ОСОБА_8 визначалось судом з урахуванням санкції частини 2 ст. 286 КК України.

Крім того, в судовому засіданні з наданих самим же ОСОБА_7 медичних документів, було встановлено, що у нього відсутня будь-яка втрата слуху, тому твердження прокурора, що ОСОБА_7 відчуватиме наслідки ушкоджень все життя - безпідставне. Прокурор не вказав, які ж саме наслідки відчуватиме ОСОБА_7 .

Слід також звернути увагу, що вже через 10 днів після ДТП ОСОБА_7 поїхав в інше місто здавати сесію.

Щодо твердження сторони обвинувачення про відсутність пом`якшуючих обставин, то необхідно вказати, що ОСОБА_8 добровільно, ще до направлення обвинувального акту до суду, відшкодував ОСОБА_7 всю матеріальну шкоду, у зв`язку з чим суд і відмовив в задоволенні цивільного позову останнього в частині стягнення матеріальної шкоди. Крім того, в судовому засіданні було встановлено і ніким не оспорювалось, що після ДТП ОСОБА_8 дістав з машини аптечку та почав надавати першу медичну допомогу ОСОБА_7 .. Також він викликав швидку медичну допомогу.

Таким чином, твердження прокурора з даного приводу необґрунтовані. Що стосується невірної, на думку сторони обвинувачення, оцінки характеру та мотивів вчиненого правопорушення, ставлення ОСОБА_8 , до порушень, то прокурором взагалі не вказано, що він мав при цьому на увазі, який характер та які мотиви не були оцінені судом.

Слід зазначити, що не ОСОБА_8 скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_7 в`їхав в автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , який знаходився в стоячому положенні поза траєкторією руху велосипедиста та на іншій вулиці, ніж та по якій рухався ОСОБА_7 .. В момент зіткнення ОСОБА_8 зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів.

Крім того, ОСОБА_8 протягом всього часу досудового розслідування і розгляду справи в суді наполягав на тому, що він не бачив і не міг побачити велосипедиста через сутінки та рух останнього в порушення вимог ПДР України без увімкненої фари і світлоповертачів в затіненій ділянці дороги.

Ця обставина так і не була спростована стороною обвинувачення і судом в оскаржуваному вироку. Навпаки, вона підтверджується показами свідків та іншими матеріалами справи, зокрема рапортом слідчого Семіткіна, інформацією про час включення вуличного освітлення та довідкою тривалості дня.

Більше того, згідно висновків автотехнічних експертиз, велосипедист ОСОБА_7 , крім порушення ряду вимог ПДР України, що позбавило ОСОБА_8 можливості його побачити, мав технічну можливість уникнути ДТП.

Що стосується мотивів правопорушення та ставлення до нього обвинуваченого, то про них не може йти мови, оскільки ОСОБА_8 не бачив ОСОБА_7 , а тому у нього не могло і бути ніяких мотивів, щоб не пропустити останнього чи допустити якесь інше порушення вимог ПДР України, так само як він не міг і якось до нього ставитись, оскільки він обґрунтовано вважав, що ніяких порушень не вчиняє, а навпаки вжив всіх заходів, щоб його не допустити.

Тому з апеляційної скарги прокурора не зрозуміло, яких саме і в чому ж полягає невірна оцінка судом характеру та мотивів вчиненого правопорушення.

Щодо невірної оцінки судом поведінки ОСОБА_8 після вчинення злочину, то на думку захисника ОСОБА_9 , апелянтом не вказано, що саме невірно оцінено судом.

Після ДТП ОСОБА_8 вибіг з машини, дістав аптечку та почав надавати ОСОБА_7 медичну допомогу, викликав швидку медичну допомогу, залишався на місці до приїзду поліції, обстановку ДТП не порушував, одразу направив свого сина в лікарню, куди відвезли ОСОБА_7 , щоб у випадку необхідності надати допомогу, після огляду місця події сам поїхав до лікарні, а потім навідувався туди кожного дня та тримав зв`язок з батьками ОСОБА_7 , давав їм всі необхідні кошти, з`являвся на всі виклики поліції та активно приймав участь у проведенні всіх слідчих дій і при встановленні обставин ДТП тощо.

Тому з апеляції прокурора неможливо зрозуміти, в чому ж тоді виразилась неправильна поведінка ОСОБА_8 після ДТП.

Що стосується ніби то не врахування лише часткового відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, то таке твердження сторони обвинувачення взагалі не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні були досліджені розписки потерпілої сторони про отримання коштів від ОСОБА_8 .. Було встановлено, що ОСОБА_8 сплатив коштів більше, ніж заявлено в цивільному позові. І це не зважаючи на те, що в якості обґрунтування витрат коштів на придбання ліків, ОСОБА_7 були надані квитанції про придбання ліків, які зовсім не стосуються лікування отриманих ушкоджень (ліки від простуди, дерматиту тощо).

Щодо не врахування судом позиції потерпілого, який просив застосувати реальну міру покарання, то по-перше, факт не подання ним апеляційної скарги, свідчить про його згоду з вироком, а по-друге, суд не зобов`язаний призначати саме те покарання, яке просить потерпілий, в тому числі, і у зв`язку з тим, що ставлення потерпілого до обвинуваченого завжди упереджене, а тому він апріорі не може бути об`єктивним з даного питання.

Таким чином, все викладене вище свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_6 та думки потерпілого ОСОБА_7 і представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 із вказаних у ній мотивів та які заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, яка брала участь у розгляді провадження у суді першої інстанції ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований перевіреними судом доказами, яким дана вірна юридична оцінка і на які суд посилається у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стверджується :

- даними показань у суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.286 КК України не визнав повністю, суду показав, що 15 липня 2016 року, близько 21 години 21 хвилини, керуючи автомобілем «Fiat Nuovo Doblo», р.н. НОМЕР_1 він рухався по вул. Пушкіна. Пригода сталася на вул. Пушкіна за лінією дороги по вул. Надпільній. Це вже були сутінки, світло ще не ввімкнули, тому ділянка дороги не освітлювалася. На дорогу падала тінь з чагарників і нечищених дерев. Перед виїздом на перехрестя він зупинився перший раз, щоб пропустити автомобілі з включеними фарами. Потім зупинявся ще другий раз. Побачив, що автомобілі знаходяться від нього на великій відстані і почав рух бо вважав, що у нього було достатньо часу щоб переїхати перехрестя. Світло в автомобілі було увімкнуте. Він переїздив перехрестя на невеликій швидкості, стрілка спідометра показувала 10. Він не розганявся бо біля перехрестя були діти, подивився ще раз по сторонам, почав рухатися, велосипедиста він не бачив, бо той їхав без спеціальних вогнів, в тіні дерев. Він їхав по другорядній дорозі. Коли він вже переїхав перехрестя, загальмував, зупинився, почув удар в правий бік автомобіля. Задня частина його автомобіля вже була за лінією дороги. Зразу не зрозумів, що сталося. Вийшов з автомобіля побачив потерпілого, який лежав на землі. Удар відбувся коли він вже був навпроти тротуару. Потерпілий пару хвилин був без тями, він його перевернув, крові не бачив, були садна. Потім він вийняв із свого автомобіля аптечку, підбігла жінка, яка неподалеку проходила. Він зателефонував в швидку. Велосипедиста він помітив після удару, той пом`яв праве крило його автомобіля і розбив фару. Він думав, що велосипедист рухався по тротуару. Його водійський стаж близько 28 років. З потерпілим після ДТП він мав контакт. В лікарні він його провідував, кожен день, спілкувався з матір`ю. Гроші давав стільки, скільки було потрібно, за період перебування в лікарні 5000грн., 2000грн., 2000грн., були розписки. Не визнає вину, оскільки їхав з маленькою швидкістю, освітлення не було, практично переїхав дорогу. Вважає, що ДТП це більше вина потерпілого. Дорога була в поганому стані, велосипедист їхав з великою швидкістю. На момент зіткнення він зупинився, тормозного сліду не було. На проїжджій частині в момент зіткнення він повністю проїхав вул. Ільїна. Викликав швидку він, спілкувався з лікарями. У потерпілого були садна на голові, руці, нозі. Після удару потерпілий вилетів з велосипеда і перелетів через капот автомобіля. Розписки на 9000грн. у нього були. Після виписки потерпілий вимагав 100000 грн., тому він припинив сплачувати йому кошти. В лікарні потерпілий був 10 днів його стан не погіршувався. 100000 відшкодування моральної шкоди, озвучив дідусь потерпілого. Потерпілий в`їхав в його автомобіль, удар був у бік. Слідчий експеримент проводився через місяць після ДТП. Його допитували у вересні 2017. Він звертав увагу, що змінилася дорожня обстановка. Подію не передбачав;

- даними показань у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_7 про те, що ввечері 15 липня 2016 року, близько 21 години 21 хвилини виїздив на велосипеді з вул. Ільїна (Надпільна) 28, на вулиці було світло, був одягнутий в білу майку, шорти салатово-білі, рухався по вул. Надпільній в сторону центра м.Черкаси. Рухався зі швидкістю 35км/год., під`їздив до перехрестя вул. Франка-Пушкіна, там була вода, він об`їхав її, не змінюючи полосу руху, побачив перед собою автомобіль Фіат, який був на його полосі, перешкоджав йому рух прямо. Він намагався уникнути зіткнення і намагався об`їхати його з права, він думав, що той хоче виїхати на вул. Надпільну. Почав з`їджати вправо, автомобіль почав рухатися через його полосу і він в`їхав в автомобіль під кутом 50-60 градусів. Автомобіль побачив метрів за 15-20м. У нього не було можливості загальмувати, бо велосипед спортивний. Він хотів уникнути зіткнення. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, оскільки після ДТП у нього проблеми з вухом, він лікується в сурдологічному центрі, до ДТП був здоровий. Кошти потерпілий платив, в позові вказані суми, станом після сплати обвинуваченим коштів за лікування. Автомобіль він помітив, коли той уже був на його полосі. Там були дуже високі берези, але йому було добре видно. На велосипеді були відбиваючі елементи. Телефон у нього був увімкнутий та увімкнутий ОСОБА_15 . Ці дані є в матеріалах справи. Він рухався по головній дорозі, вважає, що був правий, водій повинен його пропустити. У нього був перелом тім`яної і скроневої частини черепу, забої, струс мозку, проходив лікування, звертався до лікарів з проблемами ЖКГ, висипи на обличчі бувають. До ДТП він був здоровий. Медична довідка відповідає дійсності. У нього легка приглухуватість. Отітами він не хворів. Він їхав на відстані метр від бордюра. Видимість була достатньою для нього, на 3-4 квартали. Він тільки переїхав вул. Франка, його обганяли інші автомобілі, коли доїзджав до перехрестя їхав прямо. Автомобілі обганяли після вул. Франка, ближче до середини квартала. Калюжа була перед вул. Пушкіна, автомобіль побачив після калюжі. Освітлення вуличного не було, фари на велосипеді не було. Катафоти на колесах були, чи були на передньому не пам`ятає. Він знає, що в темну пору без фар не можна рухатися, але тоді було ще достатньо світло. Погода була хмарна, було сухо. В яму не потрапляв. Він збирався їхати прямо в центр. Його попереджали про кримінальну відповідальність. Більша частина автомобіля була на його полосі. Автомобіль не швидко рухався до 10 км. Зіткнення відбулося на повороті, ближче до пішохідного переходу. Відстань від вул. Надпільної до місця зіткнення метра 4. Коли він прийшов до тями бачив розбите крило. При ньому автомобіль не змінював місце розташування. В серпні збирався на вступні екзамени, поїхав на початку серпня, був 2 дні. Втрат пам`яті після ДТП у нього не було. У велосипеда був зігнутий руль, подерта гальмівна ручка. У автомобілі не бачив чи були включені фари. Він чує писк у вусі. Потрібно звертатися на діагностику раз у півроку;

- даними показань свідка ОСОБА_13 про те, що проводився слідчий експеримент на перехресті вул. Ільїна - вул. Пушкіна, він був присутній в якості понятого, також брали участь потерпілий, обвинувачений, експерт і ще декілька людей. Автомобіль «Fiat Nuovo Doblo» рухався від вул. Благовісної по вул. Пушкіна, через головну дорогу. Велосипед їхав по вул. Ільїна до вул. Котовського. Місце зіткнення встановлювалося. Зіткнення було 4-5м за перехрестям. Він проживає десь в 1 км від місця аварії. Там він гуляв часто з собакою, вирубка дерев та кущів була. Чув як на експерименті говорили, що не відповідає обстановка дійсності, по часу і по зовнішнім деталям, бо кущів не було. Автомобіль поставили на перехресті. Яка була обстановка під час події не знає. У потерпілого був добрий стан здоров`я бо він сів і поїхав на велосипеді;

- даними показань свідка ОСОБА_12 про те, що він був присутній при проведенні слідчого експерименту в кінці літа, під вечер, на перехресті Пушкіна - Ільїна. Був обвинувачений, потерпілий, захисник. Був велосипед, автомобіль Фіат. Автомобіль рухався по вул. Пушкіна на другорядній дорозі. Місце зіткнення встановлювалося. По вул. Пушкіна за перехрестям вул. Ільїна. Велосипедист рухався прямо. Він був в автомобілі Фіат, дивився чи видно велосипедиста. В тому місці аварії бувають часто. Там розчищали чагарники після слідчого експерименту. Потерпілого бачив зблизька, медосвіти не має. Бачив як робили заміри з велосипедистом, слідча дія була більше 1 часу. Учасники слідчої дії почувалися добре. Протокол відповідав встановленим обставинам;

- даними показань експерта ОСОБА_14 про те, що при проведенні експертизи використовувалася документація наведена у дослідницькій частині експертного висновку: медична карта, виписка з історії хвороби, протокол КТ головного мозку, консультативний висновок лікарів. Цих документів було достатньо для прийняття висновку. Відкриті і закриті переломи кісток відносяться до тяжких травм. Про кримінальну відповідальність попереджався. Повторного огляду не потрібно було робити. Перший висновок був через 3 тижні після ДТП. Дані містилися в медичній карті. Потерпілий поступив в лікарню в 2016 і був виписаний 25.07.2016. В медичній карті бачив, що ОСОБА_7 проходив лікування, він акценту на цьому не робив. Садна локалізувалися згідно медичної карти, перелом тім`яної кістки. При наїзді автомобіля на велосипедиста могли виникнути такі ушкодження як у ОСОБА_7 . Якби велосипедист в`їхав в автомобіль травми не змінилися. Тріщину не відносять до тяжких ушкоджень, комп`ютер показав перелом, тому він вказав, що тяжкі тілесні ушкодження. Перелом - це всієї частини пластин, тріщина тільки однієї пластини;

- даними протоколу огляду місця події, від 15.07.2016, схемою пригоди та фототаблицями до нього, згідно яких місцем огляду є перехрестя вул. Пушкіна-Надпільна в м.Черкаси прилегла територія у м.Черкаси біля буд. № 17 по вул. Сумгаїтській. Автомобіль «Fiat Nuovo Doblo» знаходиться в положенні згідно до план-схеми. На асфальтному покритті осколки скла фар справа перед правою передньою фарою;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.08.2016 та фототаблицями до нього, згідно якого потерпілий вказує місце зіткнення його велосипеда з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» на вул. Пушкіна в м.Черкаси», розташування автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» на траєкторію його руху по вул. Пушкіна в м.Черкаси, видимість велосипеда з робочого місця водія автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» в момент виїзду на головну дорогу з другорядної;

- даними висновку експерта №02-01/1549 від 05.08.2016, з якого у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови; садна м`яких тканин кінцівок. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови - до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, садна м`яких тканин кінцівок - до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень;

- даними висновку експерта №02-01/1006 від 26.09.2019, з якого у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови; садна м`яких тканин кінцівок. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови - до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; садна м`яких тканин кінцівок - до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Травма голови у ОСОБА_7 за ознакою небезпеки для життя кваліфікувалася відповідно до пп.б)п.2.13 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»;

- даними висновку експерта № 4/1242 від 19.08.2018, згідно якого до моменту ДТП елементи рульового керування та робочогальмівної системи автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 перебували в працездатному (робочому) стані;

- даними висновку експерта №4/1373 від 20.09.2016, згідно з яким у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності до вимог п.16.11. Правил дорожнього руху України, та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу». У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 6.2, 6.6 а), 12.3 Правил дорожнього руху України. У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У разі продовження руху велосипедистом ОСОБА_7 прямолінійно без зміни напрямку свого руху, можливість контактування велосипеда з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 не виключалася;

- даними висновку експерта №4/1823 від 02.11.2017, згідно якого у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України, та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу». У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 6.2, 6.6 а), 12.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, велосипедист ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди;

- даними висновку експерта № 1192/1426/19-23 від 19.06.2019, згідно з яким у даній дорожній обстановці, водій автомобіля Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці, дії велосипедиста ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилося у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.2 ст.286 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що зазначені докази були дослідженні судом у судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Суд у вироку дав зазначеним доказам належну оцінку, обґрунтовано визнав їх достовірними та допустимими, так як вони отримані без суттєвих порушень прав і свобод людини, та оскільки вони об`єктивно та органічно узгоджуються між собою, то поклав їх в обґрунтування судового рішення.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що необхідно, на його думку, скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2021 року, щодо ОСОБА_8 , а провадження у справі щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, таким, що ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає вимогам законності, обґрунтованості і вмотивованості, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Наведені вище процесуальні документи в сукупності з показами потерпілого та свідків, а також висновками експертів та іншими письмовими доказами свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

В апеляційній скарзі зазначено, що всі наявні у справі докази, в тому числі і покази потерпілого і той факт, що він зовсім не скидав швидкості, свідчать про те, що останній не впорався з керуванням велосипедом і на великій швидкості скоїв зіткнення з майже стоячим автомобілем, водій якого, виконуючи вимоги ПДР, зупинився, щоб пропустити пішоходів Вказана версія сторони захисту, яка до речі належним чином обґрунтована і доведена дослідженими доказами, ні в оскаржуваному рішенні, ні стороною обвинувачення не спростована.

У п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано, що «у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно-небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків».

Отже, для того, щоб визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України, сторона обвинувачення повинна була надати належні та допустимі докази того, що у діях обвинуваченого містяться ознаки, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Тобто має бути доведено,

- що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху; Іерка

- що є наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 192/1

- що порушення правил ОСОБА_8 не було причиною їх недодержання ОСОБА_7 ;

- що є прямий причинний зв`язок між порушенням правил та отриманням тяжких тілесних ушкоджень; ерес

- що ОСОБА_7 не мав можливості уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків;

- що в діях ОСОБА_8 наявна вина у формі необережності: чи кримінальної протиправної самовпевненості чи кримінальної протиправної недбалості. дійсі

На думку захисника, у судовому засіданні не було належним чином встановлено та доведено жодної із наведених вище обставин.

Проте, з таким твердженням не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Пунктом 16.11 ПДР України встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Знак 2.1. «Дати дорогу» передбачає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички «»- транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Згідно п.12.3. ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно з висновком експерта №4/1373 від 20.09.2016 у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У діях ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди; згідно з висновком експерта №4/1823 від 02.11.2017, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, у діях водія ОСОБА_8 , вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Велосипедист ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди; відповідно до висновку експерта № 1192/1426/19-23 від 19.06.2019, у даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці, дії велосипедиста ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилося у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суддя місцевого суду дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 зневажив безпекою дорожнього руху, чим порушив правила дорожнього руху і вчинені ним порушення знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наступившими наслідками - виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що потягла за собою завдання тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя потерпілому ОСОБА_7 і вчинив кримінальне правопорушення-порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити, що з матеріалів провадження вбачається і те, що потерпілий ОСОБА_7 також допустив порушення правил дорожнього руху. Але, на думку колегії суддів, у даному випадку визначальним є те, що обвинувачений ОСОБА_8 водій автомобіля «Fiat Nuovo Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі.

Тобто, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, як і на думку місцевого суду, у даному кримінальному провадженні встановлено, що: - ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху; - що є наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; - що порушення правил ОСОБА_8 не було причиною їх недодержання ОСОБА_7 , незважаючи на те, що у діях потерпілого також вбачаються порушення правил дорожнього руху, проте основополагаючим у даному випадку є порушення ПДР України саме у діях ОСОБА_8 , оскільки якби обвинувачений ОСОБА_8 , рухаючись по другорядній дорозі надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, то скоріше всього зіткнення не відбулося б; - що існує прямий причинний зв`язок між порушенням правил та отриманням тяжких тілесних ушкоджень; - що у діях ОСОБА_8 наявна вина у формі необережності.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, у діях ОСОБА_8 наявна суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а за таких підстав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що досліджені в судовому засіданні місцевого суду докази свідчать про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та що сторона обвинувачення не довела винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом, не підлягають до задоволення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що у судовому засіданні не доведено і не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_7 отримав саме тяжкі тілесні ушкодження та, що висновок судово-медичної експертизи № 02-01/1549 від 05.08.2016 є необґрунтованим і таким, що не відповідає положенням законодавства, а відповіді на питання такими, що дані в результаті неповного та не всебічного з`ясування обставин справи та характеру отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Зокрема, у висновку вказано, що у потерпілого ОСОБА_7 мало місце травма голови з переломом скроневої кістки, забій головного мозку легкого ступеня тяжкості, садна голови ліворуч, які експерт відніс до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Однак, такий висновок експерта, на думку захисника, є необґрунтованим, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки ці доводи спростовуються даними висновку експерта №02-01/1549 від 05.08.2016, з якого у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови; садна м`яких тканин кінцівок. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку, саднами м`яких тканин голови до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, садна м`яких тканин кінцівок до легких тілесних ушкоджень та даними висновку експерта №02-01/1006 від 26.09.2019, Травма голови у ОСОБА_7 за ознакою небезпеки для життя кваліфікувалася відповідно до п. п. б) п.2.13 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Крім того, у судовому засіданні місцевого суду був допитаний експерт ОСОБА_14 , який надав показання про те, що при проведенні експертизи використовувалася документація наведена у дослідницькій частині експертного висновку: медична карта, виписка з історії хвороби, протокол КТ головного мозку, консультативний висновок лікарів. Цих документів було достатньо для прийняття висновку. Відкриті і закриті переломи кісток відносяться до тяжких травм. Про кримінальну відповідальність попереджався. Повторного огляду не потрібно було робити. Перший висновок був через 3 тижні після ДТП. Дані містилися в медичній карті. Потерпілий поступив в лікарню в 2016 і був виписаний 25.07.2016. В медичній карті бачив, що ОСОБА_7 проходив лікування, він акценту на цьому не робив. Садна локалізувалися згідно медичної карти, перелом тім`яної кістки. При наїзді автомобіля на велосипедиста могли виникнути такі ушкодження як у ОСОБА_7 . Тріщину не відносять до тяжких ушкоджень, комп`ютер показав перелом, тому він вказав, що тяжкі тілесні ушкодження. Перелом - це всієї частини пластин, тріщина тільки однієї пластини.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції вірно та обґрунтовано було встановлено, що тілесні ушкодження, які були отримані потерпілим ОСОБА_7 відносяться саме до категорії - тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, перед проведенням експертизи експерт попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, а тому, у колегії суддів немає обґрунтованих підстав не довіряти висновкам експерта.

Що стосується, посилання захисника на те, що сторона захисту під час судового розгляду заявляла письмові клопотання про призначення додаткової автотехнічної експертизи на вирішення якої просила також поставити ряд питань, які не були предметом дослідження експертів і які б, на думку захисника, дали суду можливість більш точно і детально встановити фактичні обставини справи, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, оскільки фактично сторона захисту не погоджується із оцінкою експертиз та взагалі всією оцінкою доказів, проте, така позиція сторони захисту не є підставою для обов`язкового призначення експертизи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просив провести часткове судове слідство та дослідити ряд документів та доказів, які були ним зазначені в резолютивній частині його апеляційної скарги, а прокурор ОСОБА_6 просила провести часткове судове слідство, зокрема в частині дослідження характеризуючих даних на особу обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Колегія суддів відмовила в задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , непогодження сторони захисту з результатами проведених, відповідно до протоколів проведення слідчого експерименту, в частині невірного встановленні місця зіткнення, а в подальшому і результатів судово-автотехнічних експертиз, а також судово-медичних експертиз щодо встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, необхідно оцінювати критично та спрямованими на уникнення відповідальності, оскільки вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується показами потерпілого, свідків, експерта допитаних в судовому засіданні та висновками експертів, а також того факту, що ніхто із учасників процесу, не оспорювали того факту, що потерпілий ОСОБА_7 рухався на велосипеді по вулиці Благовісній м. Черкаси, яка є головною, а водій ОСОБА_8 рухався на автомобілі «Fiat Nuovo Doblo», р.н. НОМЕР_1 по вулиці Пушкіна м. Черкаси, яка є другорядною.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, прийняття судом недопустимих доказів, підтвердження не знайшли, висновки у вироку суду ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатньої кількості доказів, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковано вірно, а призначене судом покарання відповідає характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу.

Що стосується доводів прокурора ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2021 щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, оскільки, на її думку, суд першої інстанції необґрунтовано вирішив що виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням ст. 75 КК України,

то колегія суддів вважає, що ці доводи також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевим судом належним чином було враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, раніше не судимого, особу яка позитивно характеризується за місцем проживання, має тісні соціальні зв`язки, а тому місцевий суд дійшов обґрунтованого та переконливого висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе при призначенні покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України із таким висновком повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то, на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про незастосування у даному випадку такого додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і з таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення апеляції прокурора ОСОБА_6 у частині призначення більш тяжчої міри покарання ніж та, яка була призначена місцевим судом та призначення додаткового покарання, оскільки нею не наведено переконливих підстав для цього, а місцевий суд обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено суттєвих істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора, яка брала участь у розгляді провадження у суді першої інстанції ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2021 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: