Справа № 591/5219/21
Провадження № 1-кс/591/2069/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтава,

В С Т А Н О В И В:
26.07.2021 ОСОБА_3 звернувся з вказаною скаргою, в якій просив зобов`язати слідчого повідомити його про результати розгляду клопотання від 19.07.2021 та вручити відповідну копію постанови.

Скарга мотивована тим, що 19.07.2021 він направив на адресу ТУ ДБР м. Полтава клопотання про повідомлення його про результати розгляду клопотання від 27.05.2021 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000877 та вручення копії відповідної постанови, яке було отримане адресатом 20.07.2021. На день подання скарги до суду, відповіді на клопотання не отримав.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги, пояснивши, що суду надана копія відповіді на клопотання від 27.05.2021, тоді як клопотання від 19.07.2021 залишилось не розглянутим. Також вказав, що він не отримував ані постанови слідчого про розгляд його клопотання від 27.05.2021, ані постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Піддає сумніву обставини, викладені у тих документах, що надані суду слідчим та зазначає про необхідність їх перевірки.

Слідчий в судове засідання не прибув, повідомлений про дату і місце розгляду справи належним чином, і така обставина не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий надіслав до суду письмові пояснення з додатками, з яких вбачається, що відповідь ОСОБА_3 на його клопотання була надана 31.05.2021 у формі постанови. Також зазначив, що постановою слідчого від 09.07.2021 кримінальне провадження №0000877 закрито.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , оглянувши та дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантує право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальний дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, питання про яку ставиться у даній скарзі.

Судом встановлено та доданими в судовому засіданні документами підтверджено, що в провадженні четвертого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Полтава (з дислокацією в м. Сумах) перебувало кримінальне провадження №0000877 від 24.09.2019 за ознаками складів злочинів, передбачених ч.2 ст. 365, ч. 2 ст. 397, ч.1 ст. 302, ч.1 ст. 149, ч.1 ст. 302, ч.2 ст. 397 КК України.

09.07.2021 постановою слідчого четвертого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Полтава (з дислокацією в м. Сумах) вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень.

Підстав не довіряти наданим слідчим документам у суду не має.

При цьому, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Разом із тим, як убачається з ухвали Суду від 8 січня 2008 року "Щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" (п.2), право на доступ до національного суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Практикою Суду визначено, що встановлені державою обмеження повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути, щоб не суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі Guerin v. France, 29 липня 1998 року, Reports 1998-V, п. 37).

Таким чином, оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні закінчено, а до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що слід відмови у задоволенні скарги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 303-308, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтава - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1