Справа №463/5548/21
Провадження №1-кс/463/3380/21
У Х В А Л А

31 травня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
скаржника - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, від 30.04.2021 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, -

встановив:
скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, від 30.04.2021 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. Просить таку скасувати та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим.
Скаргу мотивує тим, що слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29.01.2020 року за заявою ОСОБА_3 від 19.12.2019 року. Відомості внесено до ЄРДР по факту вчинення слідчим ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, яке виразилось у викраденні документа з матеріалів кримінального провадження №0000029 від 11.01.2019 року.Скаржник ОСОБА_3 вважає, що внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України,йому було спричинено моральну та матеріальну шкоду, у зв`язку із чим просив слідчого визнати його потерпілим. В порушення вимог ст.55 КПК України, слідчим відмовлено у визнанні скаржника потерпілим. Зазначені дії слідчого скаржник вважає незаконними, оскаржувану постанову невмотивованою, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задоволити.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ній.
Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити виходячи з наступних підстав.
Згідно з п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Разом з цим у відповідності до ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Судом встановлено, що слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. Відомості внесено до ЄРДР по факту вчинення слідчим ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, яке виразилось у викраденні документа з матеріалів кримінального провадження №0000029 від 11.01.2019 року, а саме: заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину від 27.12.2019 року.
Диспозицією ч.1 ст.357 КК України передбачено кримінальну відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.
Постановою слідчого від 30.04.2021 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.
Аналізуючи оскаржувану постанову, суд приходить до висновку, що твердження скаржника про наявність підстав для визнання його потерпілим є надуманими, оскільки зі змісту поданої скарги та долучених до неї документів таких підстав слідчим суддею не встановлено. Більше того, суд вважає, що скаржник формально зазначає про факт спричинення йому, як моральної, так і матеріальної шкоди, однак жодних доказів та документів на підтвердження вказаних покликань ні слідчому, ні слідчому судді при розгляді вказаної скарги не представив. Оскільки завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення документально не підтверджено, такі докази не представлено ані слідчому, ані слідчому судді, а тому відсутні підстави для визнання його потерпілим.

Більше того ч.1 ст.357 КК України передбачено кримінальну відповідальність за викрадення саме офіційного документа, а не будь-якого. В судовому засіданні скаржник не міг точно вказати які документи на його думку були викрадені із справи, лише назвав судове рішення. На сьогоднішній день органом досудового розслідування не здобуто доказів, що викрадений документ за своїм статусом є офіційним, та й взагалі не здобуто доказів, що такий документ викрадено.
А тому суд вважає, що вимога про визнання потерпілим є передчасною.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення не свідчить про автоматичне набуття процесуального статусу потерпілого, оскільки із заявою про злочин може звернутись, як особа, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди, так і особа, яка просто була очевидцем вчиненого чи дізналась про вчинення такого з інших джерел.

А тому в задоволенні скарги суд відмовляє.

Керуючись вимогами ст.ст.55,56, 303, 306, 307, 372 КПК України, -
у х в а л и в :
в задовленні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, від 30.04.2021 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000162 від 07.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України відмовити за безпідставністю вимог.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1