ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1074/21 Справа № 197/1305/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого
ОСОБА_7 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року про відмову в задоволенні подання державної установи Широківський виправний центр №75 та клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні подання державної установи Широківський виправний центр №75 та клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що оцінивши поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, який за час знаходження у ДУ "Ігренський виправний центр (№ 133) характеризувався позитивно, режим утримання не порушував, мав 2 заохочення, з 10 вересня 2020 року відбуває покарання в ДУ "Широківський виправний центр (№75)" та має позитивну характеристику, режим утримання не порушує, виконує роботи з благоустрою території установи, не працевлаштований у зв`язку з відсутністю виробничих потужностей, а також врахувавши направлення в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_9 повідомлення до органів прокуратури та поліції з приводу надходження на електронну адресу суду листа від ОСОБА_10 щодо систематичних їй погроз протягом року з боку ОСОБА_7 , суд,оцінюючи викладене у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбуття покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, у зв`язку з чим суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні подання та клопотання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд ввів його в оману та неповідомивши його захисника ОСОБА_8 надав йому захисника ОСОБА_11 , який неналежно здійснював його захист, чим було порушено його права. Вказує, що суд надав неналежну оцінку наданим доказам та не взяв до уваги інтереси його дитини та важкий стан здоров`я його матері.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи та клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженого і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року за ч. 2 ст. 164 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.
Початок строку відбування засудженим покарання 02 листопада 2019 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 02 грудня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений з 02 листопада 2019 року перебував в державній установі Ігренський виправний центр (№133) та під час відбування покарання характеризувався позитивно, режим утримування не порушував, мав 2 заохочення, стягнень не мав.
З 10 вересня 2020 року відбуває покарання в державній установі Широківський виправний центр (№75) та за час відбування покарання характеризується позитивно, заохочень та стягнень не має, не працевлаштований у зв`язку з відсутністю виробничих потужностей, виконує роботи з благоустрою території установи, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом та іншими засудженими, бере участь в програмі диференційного виховного впливу Фізична культура і спорт, участі у виховних заходах, які проводяться в установі, не бере, не виявив бажання бути залученим до професійно-технічного навчання, участі у роботі самодіяльних організацій не бере.
Також судом першої інстанції враховано, що лист ОСОБА_10 щодо надходження протягом року до неї систематичних погроз з боку ОСОБА_7 , у зв`язку з чим 18 січня 2020 року в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області було направлено повідомлення до органів прокуратури та поліції.
Крім того, судом враховано особу засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вчинення нетяжкого злочину, а також обставини вчинення вказаного злочину, термін покарання, призначеного вироком суду, невідбуту частину покарання, часткове визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, що свідчить про відсутність об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування ст. 81 КК України.
Також судом враховано, що засуджений за час відбування покарання в державній установі Ігренський виправний центр (№133) отримав 2 заохочення, при цьому відбуваючи з 10 вересня 2020 року покарання в державній установі Широківський виправний центр (№75) заохочень не має, тобто на протязі 7 місяців відбування покарання не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення, що свідчить про недоведення засудженим свого виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи та клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх обов`язків, наявність 2 заохочень та відсутність стягнень не свідчить, що засуджений став на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений має дитину, на яку сплачує аліменти, матір похилого віку, яка має важкий стан здоров`я, відбув необхідну частину покарання та в колонії відсутній виконавчий лист, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до нього суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Що стосується доводів засудженого про порушення його права на захист, а саме неповідомлення його захисника ОСОБА_8 про дату та час розгляду провадження, неналежне здійснення захисником ОСОБА_11 повноважень щодо його захисту, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 43 КПК України засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у наступних випадках: якщо відповідно до вимог ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно, а також коли суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
Як слідує з матеріалів провадження захисник ОСОБА_8 , будучи неодноразово повідомлений про дату та час розгляду провадження, зокрема, шляхом передання телефонограм, у судові засідання суду першої інстанції не з`являвся, надав суду 08 лютого 2021 року клопотання про розгляд провадження щодо ОСОБА_7 за його відсутності.
Як слідує з журналу судового засідання від 10 лютого 2021 року та технічного запису до нього під час розгляду провадження засуджений у зв`язку з неодноразовими неявками захисника ОСОБА_8 у судові засідання заявив клопотання про призначення йому захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області для здійснення його захисту у суді.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2021 року було задоволено зазначене клопотання засудженого та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту засудженого ОСОБА_7 у суді.
Відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі за ухвалою суду у разі вирішення питань під час виконання вироків відповідно до ст. 537 КПК України від 10 лютого 2021 року № 004-0068963 адвокату ОСОБА_12 було доручено забезпечити надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_7 .
З матеріалів провадження слідує, що 15 лютого 2021 року захисник ОСОБА_12 був присутній у судовому засіданні під час розгляду судом першої інстанції питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , висловлював свою думку щодо клопотання засудженого про відвід прокурора та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також брав участь у судових дебатах.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає під час розгляду провадження у суді першої інстанції порушення права засудженого ОСОБА_7 на захист, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи та клопотання засудженого, а також не свідчать про доведення ОСОБА_7 свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року про відмову в задоволенні подання державної установи Широківський виправний центр №75 та клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4