КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/786/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2 Ухвала
03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів судового
засідання ОСОБА_5 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
В с т а н о в и л а :
Вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту проголошення вироку - з 11.11.2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13.07.2015 року по 11.11.2016 року включно.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області залишено без змін, та продовжено його дію на 60 (шістдесят) діб до 10 січня 2017 року включно, але не більше ніж до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів.

На вирок суду першої інстанції прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року відносно ОСОБА_11 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким вважати зарахованим в строк відбування покарання ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 12.07.2015 по 08.10.2015, з 15.10.2015 по 27.10.2015, з 11.04.2016 по 11.11.2016 року включно. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначенням покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні 03.06.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який у виді особистого зобов`язання.
Клопотання обґрунтовано тим, що він з 2015 року перебуває під вартою. На думку обвинуваченого, запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим.
Обвинувачений зазначає, що досудове розслідування по справі проведено зверхньо, з обвинувальним ухилом. Протягом всього судового розгляду постійно виникають питання проведення додаткових допитів, з`ясування обставин.
На думку обвинуваченого, однобічність розслідування з боку досудового розслідування, плутанина в датах та особи потерпілого викликає сумніви у його винуватості та мотивів скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
ОСОБА_7 вказує на те, що хоч він і не визнає вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушення, проте не має на меті уникати кримінальної відповідальності.
Обвинувачений вказує на те, що підозра у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України є недостатньо обґрунтованою, жодних підстав, що він продовжуватиме злочинну діяльність, немає.
ОСОБА_7 вказує на те, що він має постійне місце проживання, має матір пенсійного віку та дитину, які потребують його підтримки та матеріальної допомоги.
Обвинувачений стверджує, що він не буде намагатися переховуватися, а навпаки сприятиме у з`ясуванні обставин кримінального правопорушення, оскільки особисто зацікавлений в тому, щоб судовий розгляд закінчився і він мав змогу продовжити спокійний спосіб життя і займатися улюбленою справою.
Також обвинувачений вказує на те, що перебуваючи під вартою, він не має змоги звернутися до медичного закладу з приводу стану свого здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вказавши на безпідставність такого клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з тримання під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 судом першої інстанції визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Цим же вироком запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО залишено без змін, продовживши його на 60 діб, до 10.01.2017 року включно, але не більше ніж до набрання вироком законної сили.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.12.2016 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі продовжено до набрання вироком законної сили, і така ухвала суду є чинною.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після: засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

Наведене свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоч і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

А тому, тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року, яким обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, є обґрунтованим.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження і доводами клопотання обвинуваченого, на даному етапі апеляційного розгляду будь-яких нових обставин, передбачених вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, які б виникли після постановлення вироку і не були досліджені судом першої інстанції, не встановила.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вже судом першої інстанції змінювався запобіжний захід на домашній арешт, разом з тим, ОСОБА_7 не були виконані покладені на нього судом обов`язки, оскільки він не з`являвся в судові засідання, змінив місце проживання, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 21.12.2015 року був оголошений в розшук, а в подальшому, після затримання, ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12.04.2016 року запобіжний захід у виді домашнього арешту був змінений на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відтак, на переконання колегії суддів існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Посилання обвинуваченого та на те, що він має постійне на орендоване місце проживання у м. Києві, та має на утриманні дитину та матір пенсійного віку, не можуть слугувати дійсною гарантією відсутності у нього наміру переховування від суду та не виключають можливість застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинуваченим не надано будь-яких даних, які б свідчили про виняткові обставини, які б давали суду підстави для зміни йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, а зазначені ОСОБА_7 підстави для зміни йому запобіжного заходу вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 має будь-які тяжкі захворювання та за станом здоров`я не може утримуватися під вартою, матеріали кримінального провадження не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, зокрема, на особисте зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у виді особистого зобов`язання - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4