Дата документу 22.06.2021 Справа № 310/5572/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5572/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1208/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.3 ст.27- п.п.11,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.27 - ч.4 ст.187, ч.3 ст.28- ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Макіївка Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Торез Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 27 - п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187 КК України;

у кримінальному провадженні №310/5572/19 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_17 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

захисника-адвоката ОСОБА_18 ,

Захисник-адвокат ОСОБА_18 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, по 01 серпня 2021 року включно, задоволене.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, і тим, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 -адвокат ОСОБА_18 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі особисте зобов`язання, заставу або домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
Так, ОСОБА_8 тримається під вартою з вересня 2018 року, тобто 2 роки 6 місяців. Відповідно до практики ЄСПЛ зі спливом часу ризики зменшуються і у цьому випадку існує презумпція звільнення особи з під варти.

Всі докази сторони обвинувачення досліджені, а тому можливо зробити висновок про відсутність доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 переховувався або має намір переховуватися від суду.

Під час проведення досудового розслідування та судового слідства жоден з потерпілих або свідків не заявляли про тиск на них з боку ОСОБА_8 або про побоювання такого тиску. Окрім того, жоден зі свідків або потерпілих не надавав буд-які показання щодо ОСОБА_8 , в тому числі під час досудового розслідування, що фактично виключає необхідність ОСОБА_8 тиснути на свідків та потерпілих з метою помсти або з метою зміни ними показань.

Щодо погроз на адресу потерпілої ОСОБА_19 та свідків, то прокурор виходячи з попередніх судових засідань пов`язував ці погрози з іншими учасниками судового розгляду, а ні жодним чином з ОСОБА_8 . Окрім того, під час таких погроз обвинувачений ОСОБА_8 перебував під вартою.

Сторона обвинувачення безпідставно умисно затягує судовий розгляд.

Сторона обвинувачення мала можливість, і на цьому вже неодноразово наголошувала сторона захисту, надати суду будь-які докази або процесуальні документи, які взагалі підтверджують наявність інших осіб, причетних до вчинення злочинів, які інкримінують ОСОБА_8 . Однак, це не було зроблено до цього часу, і такі докази (документи) не долучені, тобто в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність невстановлених осіб, які причетні до вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.

Також необхідно зазначити, що виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_8 не інкримінується змова з невстановленими особами на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того, апелянт зазначає, що під час судового провадження змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт 7 обвинувачуваним. Жоден з них визначені судом обов`язки, не порушував, а тому за аналогією є всі підстави для зміни запобіжного заходу і ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_18 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі особисте зобов`язання, заставу або домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
Так, ОСОБА_6 тримається під вартою з 07 лютого 2019 року, тобто майже 2 роки 2 місяці. Відповідно до практики ЄСПЛ зі спливом часу ризики зменшуються і у цьому випадку існує презумпція звільнення особи з під варти.

Всі докази сторони обвинувачення досліджені, а тому можливо зробити висновок про відсутність доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 переховувався або має намір переховуватися від суду.

При цьому, аналізуючи досліджені матеріали НСРД, ОСОБА_6 не тільки не переховувався від органів досудового розслідування, а навпаки умисно йшов на контакти та спілкування з працівниками поліції, у тому числі начальником департаменту карного розшуку МВС України, більш того, сприяв досудовому розслідуванню, в тому числі, разом зі співробітниками поліції відвідував у ІТТ м.Запоріжжя ОСОБА_7 ..

За час проведення досудового розслідування та судового слідства жоден з потерпілих або свідків не заявляли про тиск на них з боку ОСОБА_6 або про побоювання такого тиску. Окрім того, жоден зі свідків або потерпілих не надавав буд-які показання щодо ОСОБА_6 , в тому числі під час досудового розслідування, що фактично виключає необхідність ОСОБА_6 тиснути на свідків та потерпілих з метою помсти або з метою зміни ними показань. Більш того, допитаний судом свідок сторони захисту взагалі спростував обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

Щодо погроз на адресу потерпілої ОСОБА_19 та свідків, то прокурор, виходячи з попередніх судових засідань, пов`язував ці погрози з іншими учасниками судового розгляду, а ні жодним чином з ОСОБА_6 . Окрім того, у цей час ОСОБА_6 перебував під вартою, а тому інкримінувати йому здійснення цих погроз є недоречним.

Сторона обвинувачення безпідставно умисно затягує судовий розгляд.

Сторона обвинувачення мала можливість, і на цьому вже неодноразово наголошувала сторона захисту, надати суду будь-які докази або процесуальні документи, які взагалі підтверджують наявність інших осіб, причетних до вчинення злочинів, які інкримінують ОСОБА_6 . Однак, це не було зроблено до цього часу, і такі докази (документи) не долучені і до останнього клопотання про продовження запобіжного заходу. Тобто в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність невстановлених осіб, які причетні до вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів.

Також апелянт зазначає про те, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 не інкримінується змова з невстановленими особами на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того, під час судового провадження змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт 7 обвинувачуваним. Жоден з них, визначені судом обов`язки, не порушував, а тому за аналогією є всі підстави для зміни запобіжного заходу і ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 -адвокат ОСОБА_18 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі особисте зобов`язання, заставу бо домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
Так, на даний час судом досліджені всі надані прокурором докази обвинувачення, а саме, письмові докази в повному обсязі, допитано потерпілу ОСОБА_20 , свідків, досліджено речові докази.

На думку апелянта, наявні на час продовження запобіжного заходу ризики, які були підставами для обрання та неодноразового продовження зазначеного найсуворішого запобіжного заходу, зникли, а нові не виникли, оскільки, в матеріалах кримінального провадження відсутні допустимі докази, які б підтверджували вину у вчинені інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б доводили причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ст.257, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України.

На думку апелянта, на теперішній час є підстави змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Згідно з ухвалою суду, в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області розглядається кримінальне провадження, внесене 01 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588.
Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження раніше обраних обвинуваченим запобіжних заходів, які він мотивував таким. Підставою для обрання та продовження під час судового розгляду запобіжних заходів щодо обвинувачених була наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що вказані підстави не зменшились та продовжують мати місце на даний час. Наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) підтверджується складеним та направленим до суду обвинувальним актом, в якому викладені як фактичні обставини, так і роль та участь обвинувачених у вчиненні злочинів. Крім зазначеного, обґрунтованість підозри (обвинувачення) підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами: протоколами оглядів та обшуків, слідчих експериментів, висновками експертиз, матеріалами проведених оперативно-розшукових заходів та НСРД, даними в судовому засіданні показаннями потерпілих та свідків. Вказані в клопотаннях особи обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), які згідно зі ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_15 не має постійного місця проживання, не одружений, дітей на утриманні не має, ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, дітей, не одружений, ОСОБА_8 не має постійного місця мешкання, не одружений, дітей на утриманні не має, ОСОБА_6 не одружений, дітей на утриманні не має, після засудження в 2014 році до покарання у вигляді позбавлення волі ухилявся від відбуття покарання, офіційно перебував у розшуку, є особою, засудженою за вчинення іншого тяжкого злочину до покарання у вигляді позбавлення волі, ОСОБА_14 постійного місця мешкання не має, не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність у них стійких соціальних зв`язків. У разі не продовження строку тримання під вартою або обрання іншого виду запобіжного заходу, перебуваючи та вільно пересуваючись на свободі, обвинувачені зможуть безперешкодно змінити місце проживання і тим самим переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків підтверджується тим, що вина обвинувачених в даному кримінальному провадженні доводиться, в тому числі, поясненнями потерпілих, свідків, які викривають їх в скоєнні злочину, і анкетні дані яких відомі обвинуваченим. Оскільки не встановлені всі особи, які причетні до злочину, скоєного щодо ОСОБА_21 , у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , і які також обвинувачуються в організації озброєної банди та участі в ній, до складу якої входять ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , в разі обрання щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу вони зможуть спілкуватися з даними особами та, відповідно, перешкоджати кримінальному провадженню. Просив продовжити запобіжні заходи, застосовані до обвинувачених раніше.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_18 звернувся до суду з клопотанням про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу, зазначивши, що ОСОБА_6 тримається під вартою з 07 лютого 2019 року, тобто майже 2 роки 2 місяці. Відповідно до практики ЄСПЛ, зі спливом часу ризики зменшуються і в цьому випадку існує презумпція звільнення особи з-під варти. Враховуючи, що досліджені всі докази обвинувачення, можливо зробити висновок про відсутність доказів, які би свідчили про те, що ОСОБА_6 переховувався або має намір переховуватися від суду. Аналізуючи досліджені матеріали НСРД, можна зробити висновок, що ОСОБА_6 не тільки не переховувався від органів досудового розслідування, а й умисно йшов на контакти та спілкування з працівниками поліції, в тому числі начальником департаменту карного розшуку МВС України, сприяв досудовому розслідуванню, разом зі співробітниками поліції відвідував у ІТТ м.Запоріжжя ОСОБА_7 . Зазначені обставини спростовують наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. За час проведення досудового розслідування та судового розгляду жоден з потерпілих або свідків не заявили про тиск на них з боку ОСОБА_6 . Жоден свідок та потерпілий не надавав будь-яких показань щодо ОСОБА_6 , що фактично виключає необхідність ОСОБА_6 тиснути на потерпілих або свідків з метою помсти або з метою зміни ними показань. Допитаний судом свідок сторони захисту взагалі спростував обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України. Погрози на адресу потерпілої ОСОБА_19 та свідків прокурор пов`язував з іншими учасниками судового розгляду, а не з ОСОБА_6 . Якщо ці погрози і мали місце, ОСОБА_6 в той час перебував під вартою. Вищезазначене повністю спростовує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Сторона обвинувачення мала можливість надати суду будь-які докази або процесуальні документи, які підтверджують наявність інших осіб, причетних до вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , однак, цього не зроблено і до теперішнього часу, тобто в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність невстановлених осіб, які причетні до вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів. Обвинуваченому також не інкримінується змова з невстановленими особами на вчинення кримінальних правопорушень. Таким чином, матеріалами кримінального провадження спростовується ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Під час судового провадження змінено з тримання під вартою на домашній арешт запобіжні заходи 7 обвинуваченим і жоден з них визначені судом обов`язки не порушує, а тому за аналогією є всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 . Останній має постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем тримання, має міцні соціальні зв`язки, непрацездатну мати, яка потребує допомоги, і стан здоров`я якої під час перебування ОСОБА_6 під вартою суттєво погіршився. Враховуючи вищезазначене, наразі є всі підстави для зміни обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на особисте зобов`язання, домашній арешт або заставу.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_17 , ОСОБА_22 підтримали клопотання про продовження обвинуваченим раніше обраних їм запобіжних заходів з викладених в клопотаннях підстав, проти задоволення клопотань захисників заперечували.

Потерпіла ОСОБА_19 підтримала позицію прокурора.

Представник потерпілої ОСОБА_19 - адвокат ОСОБА_23 клопотання прокурора просив задовольнити, зазначив про наявність ризиків, наведених прокурором. В задоволенні клопотань захисників просив відмовити, оскільки обрані обвинуваченим запобіжні заходи відповідають тяжкості обвинувачення та особам обвинувачених.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_18 в задоволенні клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою просив відмовити. Зазначив, що наразі судом досліджені всі докази сторони обвинувачення, прокурором не наведено доказів можливого ухилення обвинувачених від суду, не доведено можливості впливу ними на потерпілих, свідків. За досить тривалий час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не знайдено інших осіб, з якими нібито можуть спілкуватися обвинувачені, чим перешкоджати судовому розгляду. Згідно з повідомленням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» ОСОБА_6 строк покарання за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області відбув 19 квітня 2021 року. Крім зазначеного, стороною захисту неодноразово наголошувалось на тому, що ОСОБА_6 від органів досудового розслідування не переховувався, після ухвалення щодо нього вироку спілкувався з працівниками ДКР, під час проведення обшуку він знаходився вдома, що свідчить про надуманість підстав для продовження ОСОБА_6 обраного щодо нього запобіжного заходу. Просив суд відмовити в задоволенні клопотань прокурора про продовження вищевказаним обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо них запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

До початку апеляційного розгляду працівниками ДУ «Вільнянська установи виконання покарань (№11)» повідомлено апеляційний суд про те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовилися від їхньої участі в судовому засіданні апеляційного суду, будь-яких заяв чи клопотань не подавали.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь обвинувачених при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказані апеляційні скарги без участі обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проти чого також не заперечував прокурор. Заперечення захисника - адвоката ОСОБА_18 з даного приводу колегія суддів не вважає слушними, оскільки сумніватися в достовірності інформації щодо небажання обвинувачених приймати участь в судовому засіданні підстав немає, будь-яких клопотань від обвинувачених, в тому числі про безпосередню участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, на адресу апеляційного суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді;
захисника-адвоката ОСОБА_18 , який підтримав апеляційні скарги, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне не є переконливими.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , доводи їх захисника, інших обвинувачених, їх захисників, думка прокурора, потерпілої, її представника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України, які є особливо тяжкими злочинами.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27 п.п.11,12 ч.2 ст.115; ч. 3 ст. 27 - ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, які є особливо тяжкими, тяжкими злочинами та кримінальним проступком.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч. 5 ст. 27 - п.п.11,12 ч.2 ст.115; ч. 4 ст. 187 КК України, які є особливо тяжкими злочинами.
За інкриміновані обвинуваченим правопорушення передбачено суворе покарання, в т.ч. у виді довічного позбавлення волі.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинувачених від суду; ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З оскаржуваної ухвали убачається, що суд обґрунтовано врахував фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості висунутого ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачення та суворість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у інкримінованих їм правопорушеннях, відомості про особу обвинувачених, які, згідно з наявними матеріалами, раніше судимі, міцних соціальних зв`язків не мають.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .. ОСОБА_8 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини.
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .. ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинувачених у сукупності, суд погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.
Також, з урахуванням положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд обґрунтовано не визначив розмір застави.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження захисника про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Те, що до деяких з обвинувачених у цьому провадженні застосовані менш суворі запобіжні заходи (про що йдеться в апеляційних скаргах), само по собі жодним чином не свідчить про безпідставність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , оскільки не зменшує встановлених судом ризиків.
Твердження захисника про непричетність обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до інкримінованих їм кримінальних правопорушень мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинувачених у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Дані про те, що обвинувачені за станом здоров`я не можуть утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою незаконно, оскільки 20 червня 2021 року останній відбув покарання за попереднім вироком суду, є безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 на теперішній час перебуває під вартою на підставі ухвали суду, постановленої в межах саме цього кримінального провадження, і відбуття ним покарання, призначеного у іншому провадженні, також не зменшує встановлених ризиків.
Те, що на час апеляційного розгляду суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами (на що звертає увагу захисник), жодним чином не свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаних апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 30 липня 2021 року включно, задоволене та продовжений щодо останніх строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по 30 липня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4