Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/557/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2021, якою стостовно обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 27.03.1996 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 4 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 46-1 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

- 01.07.1997 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 140, 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць, па підставі ст. 46-1 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. 16.09.1998 року звільнений на підставі ст.3 ЗУ «Про Амністію» від 24.07.1997 р.

- 18.02.2021 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

- 22.03.1999 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна. 30.12.2000 року звільнений по відбуттю строку покарання.

- 21.10.2004 року Шевченківським районним судом м. Київ за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

- 25.02.2005 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70. ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

- 22.05.2009 року Ленінським районним судом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 10.06.2011 року звільнений умовно-достроково з не відбутим строком покарання 10 місяців 7 днів.

- 14.05.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 ч.1 ст.71. КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 10 місяців.21 день.

- 26.02.1015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186. ч.5 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки. 22.12.2017 року звільнений по відбуттю строку покарання,

- 02.05.2019 Кіровським районним судом за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 10 червня 2021 року до 08 серпня 2021 року включно, з визначенням застави у сумі 45 400 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда області перебуває об`єднане кримінальне провадженні № 0005432 від 17.07.2019, № 0006897 від 07.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 строк дії застосованого запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи тим, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні корисливих багатоепізодних злочинів, які є нетяжкими злочинами та тяжкими, деякі вчинені у період іспитового строку, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення злочинів та є ризикам вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, є ризик переховуватись від суду враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2021 ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 10 червня 2021 року до 08 серпня 2021 року включно, з визначенням застави у сумі 45 400 гривень,
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 , неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше багаторазово судимий за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, так як органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином та тяжким, деякі вчинені в період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, а отже суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, що може свідчити про те, що перебуваючи на волі без законного джерела доходу, останній буде мати можливість допустити вчинення нових корисливих злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити ухвалу районного суду та застосувати до нього запобіжного захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд не врахував стан його здоров`я, який не дозволяє утримуватися йому під вартою.
Утримання його під вартою позбавить право на надання медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи апелянта про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховую те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення стало відсутність грошових коштів.

Про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень свідчить те, що ОСОБА_8 маючи не погашену і не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки настійливо не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, настирливо виношуючи наміри щодо продовження систематичної злочинної діяльності з метою збагачення за рахунок чужої власності, після ухвалення попереднього вироку став на шлях реалізації своїх злочинних намірів.

Також, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у

ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та тяжких злочинах, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років.
Як вбачається з обвинувального акту обставин, які пом`якшують покарання - не встановлено.

А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, наявність судимостей починаючи з 1996 року а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того у ОСОБА_8 наявний ризик впливу на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, маючи можливість вільного пересування та контактів, ОСОБА_8 може прямо чи опосередковано впливати на них шляхом здійснення погроз та залякування.
А тому, доводи захисника про можливість не застосувати до
ОСОБА_8 жодний запобіжний захід є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та офіційне місце реєстрації, колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності наявний ризик впливу на свідків та потерпілих.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, не має жодних заробітків, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинах, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
При цьому, на думку колегії суддів у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою останній вчинить нові кримінальні правопорушення.
За таких підстав, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Доводи щодо наявності постійного місця проживання, дружини - у даному випадку розцінюються як такі, що, зважаючи на ряд зазначених вище обставин, уособлено не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Відтак, є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, проживає без постійного місця реєстрації, обвинувачується у вчиненні тяжких умисних корисливих злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисників про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, не має сталих джерел доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В той же час в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 скаржився на незадовільний стан здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Так, згідно вимог ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Так, порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, необхідно розцінювати не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Отже, враховуючи, положення ч. 1 ст. 206 КПК України, слід зобов`язати начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" забезпечити право обвинуваченого ОСОБА_8 на отримання такої медичної допомоги, якої вимагає стан його здоров`я, для чого забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження останнього.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2021, залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2021, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 10 червня 2021 року до 08 серпня 2021 року включно, з визначенням застави у сумі 45 400 гривень, - залишити без змін.
Відповідно до ст. 206 КПК України, зобов`язати начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор", у разі необхідності, організувати невідкладне проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 для надання невідкладної медичної допомоги.
Контроль за виконанням ухвали в частині проведення медичного обстеження покласти на процесуального прокурора.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9