Ухвала
Іменем України
29 березня 2021 року

м. Київ
справа № 552/6427/19

провадження № 51 6221 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року,
встановив:
Як вбачається із касаційної скаргиз доповненнями, вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений звернувся із касаційною скаргоюз доповненнями, в якій порушує питання про перегляд вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, засуджений в обґрунтування своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, а саме, показам потерпілої ОСОБА_5 та висновку експерта судово-медичної експертизи № 671, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Крім того, засуджений у доповненнях до касаційної скарги просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, при цьому у мотивувальній частині касаційної скарги вказує тільки на суворість призначеного йому покарання.
Також засуджений звертається із касаційною скаргою до Верховного Суду з проханням змінити вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння; скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження його за ч. 1 ст. 125 КК України, а провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

При цьому засуджений не зазначає, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції щодо рішення суду апеляційної інстанції,чим допускає суперечності, оскільки скасування чи зміна рішення суду першої інстанції без зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не передбачено чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Крім того, у порушення ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги засудженим не додано копії оскаржуваного вироку суду першої інстанції.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3