У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08» липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

-якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та задовольнити клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що за період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення. Просить врахувати, що більшу частину строку відбуття покарання він був працевлаштований, на даний час залучається до робіт з благоустрою колонії, має позитивні характеристики, заохочень має більше, ніж стягнень. Всі стягнення на даний час погашені.

На думку апелянта, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави задовольнити клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції зазначив, що загалом під час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 отримав 14 заохочень та 9 стягнень, які на даний час погашені. З 2009 по 2013 рік ОСОБА_6 демонстрував негативну поведінку в установі відбування покарання, та недбале ставлення до праці, за цей період він отримав 7 стягнень та жодного разу не заохочувався. В подальшому, в період з 2014 року по 2019 рік спостерігалась позитивна динаміка у його поведінці, у зв`язку з чим начальником установи виконання покарань 25.05.2018 застосовано до ОСОБА_6 заохочувальні норми, передбачені ст. 100, 101 КВК України, змінено йому умови тримання та переведено його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації як такого, що стає на шлях виправлення.

Однак ОСОБА_6 , перебуваючи у дільниці соціальної реабілітації, не виправдав виявленої йому довіри та допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання. Як наслідок, засуджений переведений з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації для подальшого відбування покарання, де знову демонструє позитивні зміни у своїй особистості.

За висновком суду, наведені дані свідчать про нестабільність процесу виправлення засудженого та не готовність його до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки позитивна динаміка у його поведінці проявляється лише за умови посиленого контролю з боку представників установи виконання покарань.

Врахувавши зазначене та підвищену суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_6 особливо тяжких злочинів, суд першої інстанції дійшов висновку, що задля досягнення мети призначеного ОСОБА_6 покарання, його умовно-дострокове звільнення на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення. З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23.06.2010 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115, п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, у виді 14 років з позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання: 07.04.2009, кінець строку:17.09.2021.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання попереднього ув`язнення з 07.04.2009 до 28.10.2010 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, врахував, що ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується задовільно.

Згідно характеристики ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83», засуджений ОСОБА_6 з 05.01.2011 відбуває покарання у зазначеній державній установі.
За даний період 4 чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності 04.08.2011, 28.08.2011, 17.02.2013 та 11.04.2013. Має 8 заохочень колонії за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Був працевлаштований, однак своїх трудових обов`язків не виконував, участі у суспільному житті колективу засуджених не приймав, правила поведінки виконував тільки під контролем адміністрації, участі у програмі диференційованого впливу не приймав, на шлях виправлення не став, був визнаний злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.

Згідно витягу з протоколу № 2 засідання комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» від 26.01.2017 з розгляду матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на засудженого ОСОБА_6 , комісією було відмовлено йому у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Постановою начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» від 25.05.2018 ОСОБА_6 був переведений до дільниці соціальної реабілітації згідно ст. 100, 101 КВК України.

Ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15.05.2018 та від 02.10.2019 в умовно-достроковому звільненні засудженого від подальшого відбування покарання відмовлено.

З довідок про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_6 був працевлаштований на виробництві колонії з 2011 до 2014 року, з 2016 до 2017 року, а також у 2019 році. На даний час не працевлаштований. Заробітна плата йому нараховувалась у 2011, 2016 та 2017 році. Він також залучається до робіт з благоустрою колонії.

Під час відбування покарання у дільниці соціальної реабілітації двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, 06.03.2020 - за відсутність на ранковій перевірці, та 15.06.2020 за затримання із запахом спиртного до 14 діб ДІЗО. Тричі заохочувався 15.04.2019, 08.07.2019 та 13.01.2020.

Згідно характеристики від 26.06.2020 характеризується позитивно, однак не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, при цьому допустив два порушення дисципліни, у зв`язку з чим 29.06.2020 був переведений з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації для подальшого відбування покарання, де відбуває покарання на даний час. За період з 29.06.2020 стягнень не мав, двічі заохочувався 05.10.2020 та 15.01.2021.

Тому, суд вважає, що відомості про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.
За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8 - Губарєва