ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/78/21 Справа № 185/1337/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002171 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.185, ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п.2 ч. 2 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122, ч.1 ст.185, ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч.1 ст.153 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки;
- за ч.2 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком 8 років;
- за п.2 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі, строком 14 років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком 14 років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 21 серпня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 до строку призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня його затримання з 23.00 год. 21 серпня 2016 року до набрання вироком законної сили.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 задоволені у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок спричинення моральної шкоди 300 000грн.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за наступних обставин.
В період 2014-2015 років обвинувачений ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_7 підтримували близькі стосунки, шлюбні відносини, фактично перебуваючи у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_11 .
Приблизно з 21 березня 2016 року обвинувачений та потерпіла припинили спільне проживання, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 став зловживати спиртними напоями. Зазначені дії супроводжувалися сварками, суперечками, та погрозами з боку обвинуваченого застосуванням та безпосереднім застосуванням фізичного та психологічного насильства щодо членів родини. Характерними рисами психологічного портрету обвинуваченого ОСОБА_9 на той час були нестриманість, жорстокість, злість, агресивність, тощо.
21 серпня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , під час телефонної розмови з колишньою цивільною дружиною ОСОБА_7 , пообіцяв передати їй грошові кошти на утримання дитини, та домовився про зустріч з нею з цією метою на території колишнього профілакторію, розташованого по АДРЕСА_3 .
Того ж дня, тобто 21 серпня 2016 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в районі місця знаходження спортивного комплексу «Юність», розташованого по вул. Заводській, 22А у м. Павлограді Дніпропетровської області, зустрівся з ОСОБА_7 , яка на зустріч з обвинуваченим прийшла разом зі спільною малолітньою донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час зустрічі колишнього подружжя дитина знаходилася у дитячій колясці.
Зустрівшись з ОСОБА_7 обвинувачений Кроква запропонував останній вступити з ним у статеві зносини. Потерпіла погодилася з пропозицією ОСОБА_9 та вони разом з дитиною попрямували на безлюдну ділянку місцевості радіусом до 70 метрів у лісосмузі, яка заходиться за двома будівлями колишнього профілакторію по АДРЕСА_3 , та розташувалися на галявині, приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі колишнього профілакторію.
Приблизно у період часу з 16 години 15 хвилин до 16 години 25 хвилин того ж дня, ОСОБА_9 вступив з ОСОБА_7 за спільною згодою, у статеві зносини природнім способом.
Під час зазначених подій ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_7 відмову від подальшого продовження статевого акту з ним через його грубе поводження та небажання поновлювати з ним сімейні стосунки.
Разом з тим, приблизно у період часу з 16 години 25 хвилин до 16 години 35 хвилин 21 серпня 2016 року, знаходячись разом з ОСОБА_7 та малолітньою ОСОБА_11 на галявині, розташованій у безлюдній ділянці лісосмуги, приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі з цегли білого кольору колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним відмовою колишньої цивільної дружини поновлювати з ним статеві та сімейні стосунки, підозрюючи ОСОБА_7 у зрадах з іншими чоловіками, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з мотивів ревнощів та образи на неї, умисно здійснив захват рукою за шию ОСОБА_7 та штовхнув останню на землю, після чого почав придушувати ОСОБА_7 , в результаті чого вона втратила свідомість.
В свою чергу ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не припиняючи умисні злочинні дії, направлені на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з мотивів ревнощів та образи на неї, умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 численні удари кулаками лівої та правої рук в область її обличчя та голови, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи по типу ЛЕ-Фор 1-2, перелому решітчатого лабіринту, двостороннього перелому нижньої щелепи, перелому кісток носа, перелому виличної кістки зліва, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку зліва, забою грудної клітини, множинних саден та синців обличчя та шиї, які відносяться за своїм характером до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та спричинили тривалий розлад здоров`я ОСОБА_7 .
Продовжуючи свої злочинні дії, 21 серпня 2016 року, приблизно у період часу з 16 години 35 хвилин до 16 години 40 хвилин, після умисного побиття та заподіяння потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом з ОСОБА_7 та малолітньою ОСОБА_11 на галявині, розташованій у безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі з цегли білого кольору колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, побачивши пару золотих сережок у вухах потерпілої ОСОБА_7 та скориставшись її непритомним станом, вважаючи свої дії таємними, керуючись раптово виниклим протиправним умислом на їх таємне викрадення, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав зазначені золоті ювелірні вироби загальною вагою 2.74 г , вартістю 2863 грн.30 коп., знявши їх з вух непритомної ОСОБА_7 які у подальшому заклав до ломбарду, розпорядившись таким чином чужим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 2863,30 грн.
Крім того, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 21 серпня 2016 року, приблизно о 16 годині 55 хвилин, керуючись виниклим протиправним умислом, направленим на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом з потерпілою ОСОБА_7 із застосуванням до неї фізичного насильства, погрози його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої, якій щойно спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження, знаходячись на галявині, розташованої у безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі з білої цегли колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, застосовуючи фізичне насильство, проволочив по землі потерпілу ОСОБА_7 , із силою тримаючи її за волосся й обидві руки, на відстань приблизно 55 метрів у глибину безлюдної ділянки місцевості радіусом до 70 метрів у лісосмузі, яка заходиться за двома будівлями колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, після чого кинув її на колоду дерева у чагарнику, розташованому на безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 25 метрах від будівлі колишнього профілакторію з червоної цегли, де, посягаючи на здоров`я, волю, честь і гідність людини, усвідомлюючи знаходження потерпілої ОСОБА_7 у безпорадному стані, у який він раніше, у цей же день, ввів потерпілу в результаті її побиття та заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, скориставшись зазначеним станом, чим позбавив потерпілу здатності чинити опір його насильницьким діям, приблизно о 17 годині 05 хвилин 21 серпня 2016 року, діючи умисно, аморально і цинічно, погрожуючи потерпілій вбивством задля попередження її опору, що реально злякало потерпілу, застосовуючи до неї грубу фізичну силу, розвернув потерпілу ОСОБА_7 спиною до себе, поставив її на коліна, зірвав з неї спідню білизну та проти її волі вчинив з потерпілою ОСОБА_7 насильницьке задоволення своєї статевої пристрасті, здійснивши з нею насильницький акт неприродним способом.
Одразу, після задоволення статевої пристрасті неприродним способом з потерпілою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у той же день, 21 серпня 2016 року, приблизно о 17 годині 10 хвилині, на одному і тому ж місці та у такому ж положенні зґвалтував її, тобто вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, скориставшись її безпорадним станом, здійснивши із потерпілою ОСОБА_7 статевий акт проти її волі.
В подальшому, продовжуючи діяти протиправно з єдиним злочинним умислом, знаходячись на безлюдній ділянці лісосмуги, приблизно у 25 метрах від будівлі колишнього профілакторію з червоної цегли по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, без перерви у часі, у той же день, 21 серпня 2016 року, приблизно протягом періоду часу з 17 години 15 хвилин до 17 години 45 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою почергового насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування потерпілої ОСОБА_7 , яка розвернулася до нього обличчям, застосовуючи до неї фізичне насильство, умисно наніс кулаками обох рук численні удари в область обличчя та голови ОСОБА_7 , спричиняючи фізичну біль та позбавляючи її можливості чинити опір.
Так, ОСОБА_9 залякуючи потерпілу і погрожуючи їй вбивством задля попередження її опору, що нею сприймалося реально, використовуючи безпорадний стан потерпілої ОСОБА_7 , у якому вона перебувала в результаті заподіяного їй ОСОБА_9 у цей же день середньої тяжкості тілесного ушкодження, що позбавляло її здатності чинити опір його насильницьким діям, посягаючи на здоров`я, волю, честь і гідність людини, діючи умисно, аморально і цинічно, знов розвернув потерпілу ОСОБА_7 спиною до себе, поставив її на коліна та на колоді дерева у чагарнику, розташованому на безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 25 метрах від будівлі вказаного колишнього профілакторію з червоної цегли, проти її волі, почергово вчинив з потерпілою ОСОБА_7 не менше чотирьох актів насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом та не менше чотирьох зґвалтувань.
Вчинивши відносно ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 153 КК України, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у той же день, 21 серпня 2016 року, приблизно о 17 годині 10 хвилині, керуючись виниклим протиправним умислом, направленим на зґвалтування потерпілої ОСОБА_7 , тобто на статеві зносини з нею із застосуванням до неї фізичного насильства, погрози його застосування та з використанням її безпорадного стану, на колоді дерева у чагарнику, розташованому на безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 25 метрах від будівлі колишнього профілакторію з червоної цегли по пров. Лікарняному у місті Павлограді Дніпропетровської області, посягаючи на здоров`я, волю, честь і гідність людини, усвідомлюючи знаходження потерпілої ОСОБА_7 у безпорадному стані, у якій він раніше у цей же день поставив її в результаті побиття та заподіяння їй середньої тяжкості тілесного ушкодження, і скориставшись таким її станом, що позбавив її здатності чинити опір його насильницьким діям, діючи умисно, аморально і цинічно, погрожуючи потерпілій вбивством задля попередження її опору, що реально злякало потерпілу, застосовуючи до неї грубу фізичну силу, утримуючи роздягнену ним раніше потерпілу ОСОБА_7 у положенні спиною до себе на колінах, зґвалтував її, тобто вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, скориставшись її безпорадним станом, здійснивши із потерпілою ОСОБА_7 статевий акт проти її волі.
Продовжуючи діяти протиправно з єдиним злочинним умислом, знаходячись на безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 25 метрах від будівлі колишнього профілакторію з червоної цегли по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, без перерви у часі, у той же день, 21 серпня 2016 року, приблизно протягом періоду часу з 17 години 15 хвилин до 17 години 45 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою почергового насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування з потерпілою ОСОБА_7 , яка розвернулася до нього обличчям, застосовуючи до неї фізичне насильство, умисно наніс кулаками обох рук численні удари в область обличчя та голови ОСОБА_7 , спричиняючи фізичну біль та позбавляючи її можливості чинити опір, при цьому залякуючи потерпілу і погрожуючи їй вбивством задля попередження її опору, що нею реально сприймалося, використовуючи безпорадний стан потерпілої ОСОБА_7 , у якому вона перебувала в результаті раніше у цей же день заподіяного їй ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження, що позбавляло її здатності чинити опір його насильницьким діям, посягаючи на здоров`я, волю, честь і гідність людини, діючи умисно, аморально і цинічно, знов розвернув потерпілу ОСОБА_7 спиною до себе, поставив її на коліна та на колоді дерева у чагарнику, розташованому на безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 25 метрах від будівлі вказаного колишнього профілакторію з червоної цегли, проти її волі почергово вчинив з потерпілою ОСОБА_7 не менше чотирьох актів насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом та не менше чотирьох зґвалтувань.
Крім того, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після побиття потерпілої ОСОБА_7 та крадіжки її пари золотих сережок у той же день, 21 серпня 2016 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, знаходячись разом з непритомною ОСОБА_7 та малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на галявині, розташованій у безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі з білої цегли колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, почувши голосний плач малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій на той час виповнилось лише вісім місяців та яка сиділа у стоячій на землі чотирьохколісній дитячій колясці і протягом часу приблизно з 16 години 15 хвилин до 16 години 40 хвилин, була позбавлена материнської опіки, будучи агресивно налаштованим через відмову колишньої цивільної дружини ОСОБА_7 поновлювати з ним статеві та сімейні стосунки, роздратувався від безперервного плачу дитини та, відчувши до дитини гостру особисту неприязнь і ненависть, вирішив умисно вбити малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку від нього народила ОСОБА_7 .
З цією метою ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий умисел на вбивство малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті гострої особистої неприязні і ненависті до плачучої дитини, бажаючи протиправно заподіяти їй смерть та достовірно знаючи, що цій дитині виповнилося лише вісім місяців, що вона являється малолітньою дитиною та через малолітство перебуває у безпорадному стані та без опіки своєї матері ОСОБА_7 , яка знаходилася на цьому ж місці без свідомості після умисного застосування до неї ОСОБА_9 фізичного насильства зі спричиненням середньої тяжкості тілесного ушкодження, приблизно, у період часу з 16 години 40 хвилин до 16 години 45 хвилин цього дня, 21 серпня 2016 року, підбіг до чотирьохколісної дитячої коляски, яка стояла на землі на галявині, розташованій у безлюдній ділянці лісосмуги приблизно у 20 метрах від правого кута будівлі з білої цегли колишнього профілакторію по пров. Лікарняному у м. Павлограді Дніпропетровської області, та у якій сиділа плачуча дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розуміючи фізіологічну слабкість організму восьмимісячної дитини, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх умисних дій у вигляді смерті малолітньої дитини та бажаючи їх настання, переслідуючи мету на позбавлення її життя, свідомо надаючи прискорення тілу цієї дитини для падіння з коляски та удару головою о тверду поверхню землі, умисно і цілеспрямовано вдарив із значною силою правою ногою чотирьохколісну дитячу коляску, в якій сиділа і плакала малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та умисно перекинув її разом з дитиною, внаслідок чого досяг результату своїх умисних дій, від яких малолітня потерпіла із силою від прискорення її тіла вдарилася обличчям і правою життєво-важливою областю голови о тверду поверхню землі на галявині, отримавши несумісні із життям тілесні ушкодження.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 поставив коляску у придатний для використання стан та піднявши з землі малолітню потерпілу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із значною силою обома руками кинув її у дитячу коляску, спричинивши останній тілесні ушкодження в області обличчя і голови, та у цій колясці приблизно о 16 годині 50 хвилин того ж дня перемістив малолітню потерпілу ОСОБА_11 зі вказаної галявини на відстань приблизно 50 метрів у глибину безлюдної ділянки місцевості радіусом до 70 метрів у лісосмузі, яка заходиться за двома будівлями колишнього профілакторію по АДРЕСА_3 , де залишив її на безлюдній ділянці лісосмуги у чагарнику, розташованому приблизно у 20 метрах від будівлі колишнього профілакторію з червоної цегли, куди одразу після цього проволочив по землі потерпілу ОСОБА_7 , тримаючи її за волосся й обидві руки, яку кинув у чагарнику на колоду дерева приблизно у 5 метрах від дитячої коляски з дитиною ОСОБА_11 , а потім протягом часу приблизно з 17 години 05 хвилин до 17 години 45 хвилин вчинював щодо потерпілої ОСОБА_7 насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом та її зґвалтування.
Вчинивши насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом та зґвалтування потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у відповідь на запитання ОСОБА_7 , де її донька, продовжив проявляти ненависть та агресію через її відмову поновлювати з ним сімейні стосунки, та не будучи переконаним в тому, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 мертва, бажаючи настання смерті малолітньої потерпілої, восьмимісячної дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і доводячи до завершення свій умисел на протиправне позбавлення її життя, на ґрунті гострої особистої неприязні і ненависті до дитини що виникла внаслідок вказаних подій, у той же день, 21 серпня 2016 року, приблизно у період часу з 17 години 45 хвилин до 17 години 50 хвилин, підбіг до чотирьохколісної дитячої коляски, яка стояла на землі на безлюдній ділянці лісосмуги у чагарнику, розташованому приблизно у 20 метрах від будівлі з червоної цегли колишнього профілакторію по АДРЕСА_3 , та у якій він залишив дитину, взяв малолітню потерпілу з дитячої коляски, і пробігши з нею по тій самій безлюдній ділянці лісосмуги до колоди дерева, яка знаходилася приблизно у 5 метрах від дитячої коляски у чагарнику та біля якої він залишив потерпілу ОСОБА_7 , тримаючи малолітню потерпілу ОСОБА_11 своїми двома руками за її ліву руку та її ліву ногу, спричиняючи тілесні ушкодження в області верхньої кінцівки, надаючи прискорення її дитячому тілу, з відстані не менше 1 метру, із значною силою кинув дитину головою об землю у бік ОСОБА_7 , внаслідок чого досяг результату своїх умисних злочинних дій, від яких малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із силою від прискорення її тіла вдарилася життєво-важливими областями склепіння та основи черепу голови о тверду поверхню землі, отримавши несумісні із життям тілесні ушкодження.
Зазначеними умисними протиправними діями ОСОБА_9 умисно, протиправно заподіяв смерть малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка настала на місці через нетривалий проміжок часу, приблизно о 18 годині 00 хвилин того ж дня, 21 серпня 2016 року, від отриманої відкритої тяжкої черепно-мозкової травми з багатоуламковими переломами кісток склепіння та основи черепу, руйнуванням оболонок та речовини головного мозку, крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки.
В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_9 малолітній дитині, потерпілій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої тяжкої черепно-мозкової травми, багатоуламкових переломів кісток склепіння та основи черепу з травмуванням твердої мозкової оболонки та речовини головного мозку, крововиливами: під тверду мозкову оболонку, під м`які мозкові оболонки, в шлуночки мозку, численних внутрішньомозкових та навколосудинних крововиливів, насичених крововиливів в м`які покривні тканини голови з внутрішньої сторони, практично на всіх ділянках (у вигляді шолома), забійної рани в правій лобно-тім`яно-скроневій області (довжинником розташованої горизонтально), смугастих саден в правій лобно-скронево-виличній області (вертикально розташованих), смугастих саден в лівій лобно-тім`яній області, на лівій щоці, численних синців в центрі лобної області, в області тім`яних бугрів з переходом на потиличну область, на лівій щоці; синців на зовнішніх поверхнях верхньої третини лівого плеча та верхньої третини лівого передпліччя.
Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя, як внутрішніх, так і зовнішніх, за своїм характером, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п. 2.1.3.б.в. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Синці лівої верхньої кінцівки, як кожний окремо, так і у сукупності, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки, на підставі п. 2.3.5 вказаних Правил.
Переконавшись, що малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мертва та мету її умисного вбивства ним досягнуто, ОСОБА_9 підняв її тіло з землі та кинув у дитячу коляску, повідомивши потерпілу ОСОБА_7 про те, що її донька мертва, після чого з місця вчинення злочинів зник.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2020 року в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання:
за ч. 1 ст. 122 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 153 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 152 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі,
за п. 2 ч.2 ст. 115 КК КК України - у вигляді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що не дивлячись на те, що суд вважав встановленим той факт, що ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями та після цього ставав агресивним, застосовував до потерпілої ОСОБА_7 фізичне насильство, а також те, що ОСОБА_9 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння відносно жінки та малолітньої дитини, призначив надто м`яку міру покарання, яке не відповідає принципам справедливості, обгрунтованості й індивідуалізації покарання, і його не можна вважати достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.Також судом при призначенні міри покарання обвинуваченому не взято до уваги, що обвинувачений протягом всього судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152, п.2 ч.2 ст. 115 КК України не визнавав, таким чином намагаючись уникнути суворого покарання. Крім того, судом проігноровано думку потерпілої ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому якнайсуворішого покарання.
Таким чином, прокурор вважає, що мета покарання, закріплена в ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, може бути досягнута тільки при засудженні обвинуваченого до довічного позбавлення волі, що в свою чергу буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження щодо нього.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки злочини, передбачені ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п.2 ч. 2 ст. 115 КК України, які йому інкримінуються, він не вчиняв, оскільки у різнобічні статеві стосунки з потерпілою вони вступали за згодою останньої, жодна експертиза не підтверджує його причетність до їх вчинення, а натомість до нього були застосовані методи фізичного та психологічного впливу з боку працівників правоохоронних органів.
Зауважує, що суд першої інстанції розглядав справу поверхнево та інколи не в повному складі суду, безпідставно відмовив йому у допиті свідків, які б підтвердили факт його побиття з боку правоохоронних органів, і взагалі допитано було лише 14 заявлених свідків, а близько 30 залишилось недопитаними, та суд сам вирішував, кого допитувати, а кого ні.
Також апелянт звертає увагу на те, що наявними експертизами чітко не з`ясовано час настання смерті дитини після отриманих тілесних ушкоджень, а також можливість вчиняти останньою будь-яких дій чи рухів.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_9 в повному обсязі визнав свою провину за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 185 КК України та не визнав свою провину за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 та п.2 ч.2 ст. 115 КК України.
Вказує, що злочини вчинено в умовах неочевидності, а сторона обвинувачення пасивно поводила себе під час судового розгляду: не надавала свідків, не надала частину речових доказів, не довела склади злочинів, передбачених статтями 153, 152 та 115 КК України. Суд при цьому в повній мірі підтримував пасивність сторони обвинувачення, не дивлячись на клопотання захисту щодо виклику свідків, право, передбачене кримінальним процесуальним законодавством, ознайомитися в повному обсязі з речовими доказами, зупинку під час допиту потерпілої та свідків.
Вказує на те, що в своєму вироку суд самостійно, на свій розсуд, не сприймаючи навіть покази потерпілої вказав щодо чотирьох почергових згвалтувань в природній та не природній способи. Враховуючи покази потерпілої, щодо почерговості згвалтувань - визнав винним ОСОБА_9 саме у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153 та ч.2 ст. 152 КК України, хоча, як вважає апелянт, з дослідження доказів та допиту потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що першим було вчинено саме злочин, передбачений ст. 152, а потім ст. 153 КК України. Також суд, враховуючи покази потерпілої, самостійно визначив мотив, умисел, спосіб та порядок нанесення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_11 .
Крім того, звертає увагу, що 12.04.2017 року неповнолітній свідок ОСОБА_12 допитувався в присутності жінки, яка назвалася ОСОБА_13 та сказала, що вона є соціальним педагогом, але в судовому процесі будь-яких документів, які б це підтвердили, не надала. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 - це близькі родичі потерпілої та при допиті їх в судовому процесі підтвердили факт неприязних відносин до ОСОБА_9 , але свідками злочинів не були. Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 - свідками злочинів не були, але всі одноголосно підтвердили факт дуже доброго ставлення ОСОБА_9 до доньки. Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 не є свідками злочинів, передбачених ст.ст. 153,152 та 115 КК України. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , які є близькими родичами ОСОБА_9 , показали, що будь-яких скарг від ОСОБА_7 на поведінку їх сина не надходило, вони добре жили, доньку він дуже любив, доглядав: зрізав нігті, купав, тощо, при цьому присутня в залі судового засідання ОСОБА_7 не оспорювала цих показів. Таким чином, на думку захисника, жодного свідка вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ст.ст. 153,152 та 115 КК України, немає.
Також захисник вказує на те, що жодним експертним висновком не підтверджується вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 та п.2 ч.2 ст. 115 КК України, а між висновком СМЕ №459 і висновком комісійної судово-медичної експертизи №3 наявні невідповідності щодо встановлення часу настання смерті малолітньої ОСОБА_11 , які не були усунуті судом під час судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.
Обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпіла підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland(Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».
Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 зазначив та підтвердив під час апеляційного розгляду, що попри невизнання ним вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п.2 ч. 2 ст. 115 КК України, під час проведення слідчого експерименту за його участю він надавав визнавальні покази стосовно їх скоєння виключно в результаті застосування відносно нього недозволених методів ведення досудового розслідування, а саме побиття, фізичного та психологічного тиску, що, як вказує обвинувачений, підтверджується відеозаписом даної слідчої дії, під час відтворення якої в судовому засіданні було видно, що він надає показання, будучи побитим, але суд не звернув на це увагу та не встановив причини та походження наявних у нього тілесних ушкоджень, а також відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого відносно виклику свідків, які б могли підтвердити дані обставини.
Таким чином, суд першої інстанції залишив поза увагою заяву обвинуваченого про застосування щодо нього незаконних методів ведення досудового розслідування та за відсутності проведення належної перевірки таких доводів шляхом офіційного розслідування, зазначив про їх безпідставність. Такий підхід у контексті положень статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини є неприпустимим.
Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.
Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.
Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що не було дотримано судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження.
Наведене в даному випадку є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування обвинувального вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури «fair procedure» є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 КПК керівник органу прокуратури Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень (пункти 9, 15).
Статтею 1311. Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює:1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК).
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
Чинний КПК у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча ст. 37 КПК і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Згідно з Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від
30 червня 2020 року № 298 (далі Положення), Реєстр створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до п. 1 глави 2 Положення до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження
(ч. 5 ст. 214 КПК).
Витяг з Реєстру згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).
Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.
За змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.
У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Виходячи з наведеного, відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Дана позиція закріплена у висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа №51-4584 кмо 18), а згідно зі ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції під час судового розгляду неодноразово посилався на постанову про призначення прокурора, який здійснює повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, як на підтвердження належності цих повноважень, натомість даний факт, який залишився поза увагою суду першої інстанції, не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки в матеріалах кримінального провадження вищезазначена постанова відсутня, у зв`язку з чим колегія суддів з урахуванням позиції Верховного Суду не знаходить підстав за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури для визнання прокурорів у цьому кримінальному провадженні належними суб`єктами, які на законних підставах наділені відповідними повноваженнями.
Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, встановлені за результатами апеляційного перегляду, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
Скасовуючи вирок через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду, колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, не входить в обговорення обставин та суті як прийнятого рішення, так і усіх доводів апеляційних скарг, при цьому не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Разом з цим, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.
А тому, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що якщо під час нового розгляду кримінального провадження не буде встановлено інших обставин, які можуть вплинути на висновки суду щодо розміру покарання ОСОБА_9 , при підтвердженні винуватості останнього в попередньому обсязі обвинувачення ч.1 ст.122, ч.1 ст.185, ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п.2 ч. 2 ст. 115 КК України, призначене йому покарання слід вважати таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного та його особі внаслідок м`якості.
У зв`язку з тим, що вирок суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи дані про особу ОСОБА_9 , який обвинувачуються у вчиненні, зокрема, й особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, обставини, при яких скоєні інкриміновані останньому кримінальні правопорушення, їх тяжкість, з метою забезпечення судового розгляду, колегія суддів вважає за доцільне залишити обвинуваченого під вартою на строк, мінімально необхідний для проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб, а саме до 21 травня 2021 року.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що подані у провадженні апеляційні скарги підлягають задоволенню, як повному, так і частковому, а оскаржуваний вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.185, ч.1 ст.153, ч.2 ст.152, п.2 ч. 2 ст. 115 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 травня 2021 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4