КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 19 липня 2021 року апеляційну скаргу з доповненням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0001098 від 13 липня 2013 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, 09 червня 2021 року прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
05 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких прокурор зазначає, що висновок слідчого судді про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри є необґрунтованим, оскільки наявність підозри у вчиненні ним інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Окрім того, висновок слідчого судді, що ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ НЦНС» не є науковою установою, спростовується постановою КМУ від 22 червня 1999 року № 1089 «Про перелік установ, організацій та підприємств, які входять до складе Української академії аграрних наук».
Також, в ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Центральним апаратом Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 липня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001098, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст.191, ст. 219, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України.
07 червня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
08 липня 2021 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 липня 2021 року.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у задоволенні клопотання відмовлено, з тих підстав, що підозра, повідомлена ОСОБА_6 , є необґрунтованою та відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

У відповідності до вимог до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з вимогами ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно вимог до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність усіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами долученими до клопотання органом досудового розслідування про застосування запобіжного заходу, не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 5 ст. 191 КК України, тобто він підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Однак, дослідивши матеріали долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, за викладених у клопотанні обставин, підстави вважати пред`явлену підозру обґрунтованою, відсутні.

Необхідним буде звернути увагу на те, що відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя правильно виходив з того, що надана стороною обвинувачення інформація є недостатньою для того, щоб вважати, що підозра про ймовірну причетність саме ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

До такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням зібраними у кримінальному провадженні доказами, які, на переконання колегії суддів, не підтверджують незаконне обернення земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0046 загальною площею 76, 2371 га, яка на праві власності належала державі та відповідно до державного акту серії ОД № 14-017 від 14 травня 1996 перебувала на праві постійного користування ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ НЦНС», на користь третьої особи ТОВ «ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ», у зв`язку із чим відсутні достатні підстави вважити, що саме підозрюваний причетний до інкримінованого кримінального правопорушення, що розслідується органом досудового розслідування.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на підставі Державного акту ОД №14-017 від 14.05.1996 у ДП ДГ Новоселівське» СГІ НЦНС на праві постійного користування перебувала земельна ділянка площею 8409 _а на території Куяльницької ОТГ Подільського району Одеської області.

Відповідно до пункту 2 постанови Президії Верховної Ради Української PCP «Про статус Української академії аграрних наук» від 29.07.1991 № 1370-ХІІ за Національною академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться в розпорядженні її установ.
Згідно із державного акту на право постійного користування землею від 14.05.1996 року серії ОД № 14-017, з 14.05.1996 року і до моменту відмови, що мало місце в 2016 році, у постійному користуванні саме дослідного господарства «Новоселівське», правонаступником якого є ДП «ДГ «Новоселівське» СП-НЦНС», перебували землі для виробництва сільськогосподарської товарної продукції та елітного насіння сільськогосподарських рослин, загальною площею 8409 га.

У вказаній постанові Президії Верховної Ради Української PCP від 29.07.1991 № 1370-ХІІ зазначається про закріплення за Українською академією аграрних наук землі, всіх основних фондів та іншого державного майна, що знаходиться у розпорядження її установ. На момент прийняття вказаної станови, у розпорядженні жодної установи Української академії аграрних наук не було земель площею 8 409 га, оскільки право постійного користування у дослідного господарства «Новоселівське» виникло 14.05.1996 на підставі державного акту на право постійного користування від 14.05.1996 серії ОД № 14-017.

08.01.2013 Господарським судом Одеської області за заявою УПФУ у Котовському районі Одеської області порушено провадження у справі про банкрутство ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС (справа №916/61/13-г).

18.03.2015 ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС визнано банкрутом, розпочато процедуру ліквідації підприємства, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6 .
18.02.2016 арбітражним керуючий ОСОБА_6 до ГУ Держгеокадастру у Одеській області направлено заяву про добровільну відмову від права постійного користування на земельну ділянку ДП ДГ «Новоселівське» з кадастровим номером :01:003:0046 загальною площею 76,2371 га, яка входила у загальну площу земельної ділянки 8 409 га згідно Державного акту ОД №14-017 від 14.05.1996.

До заяв ліквідатора про відмову від права постійного користування додавався акт інвентаризації земель, складений спільно з представниками СГІ НЦНС, Висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України щодо порядку розпорядження землями державного сільськогосподарського підприємства, яке перебуває у стадії припинення діяльності, в зв`язку з оголошенням його неспроможним за рішенням суду, який затверджено Головою Ради по науково-правовій експертизі при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором ОСОБА_9 30.09.2015, лист Національної академії аграрних наук України від 28.05.2015 №10.1.3/83, яким підтверджено, що у НААН відсутня компетенція щодо управлінням майном ДП ДГ «Новоселівське» після визнання останнього банкрутом.
У подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.06.2016 № 15-4248/13-16-СГ припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 76,2371 з кадастровим номером :01:003:0046 та віднесено її до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.02.2017 №15-1811/13-17-СГ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки та сформовано 41 земельну ділянку, які передано у власність громадянам.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова (науково-дослідна, науково-технологічна, науково-технічна, науково-практична) станова (далі - наукова установа) - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та Ьорми власності, утворена в установленому законодавством порядку, для якої наукова та (або) науково-технічна діяльність є основною.

Згідно із пункту 12 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про освіту», навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами,, установами, організаціями незалежно від форм власності, у тому числі релігійними організаціями, статути положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, громадянами відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, ^Ьстановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.1. статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності як самостійний суб`єкт господарювання.

Згідно із пунктом 2.3.2 Статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» серед основних напрямів діяльності господарства є активне сприяння науковій установі в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і провадження науково-технічних розробок.

Згідно відомостей ЄДРПОУ, основним видом діяльності ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Статтею 150 Земельного кодексу України, окрім іншого, перебачено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, а саме: землями, наданими в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землями ідслідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землями природно-заповідного та -:шого природоохоронного призначення, землями історико-культурного призначення з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

З огляду на викладене, ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС не є науковою установою або «дослідним полем», що унеможливлює віднесення його земель до особливо цінних в розумінні статті 150 Земельного кодексу України.

Статтею 24 Земельного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.

Згідно пункту «а» частини 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Частинами 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача прийнято рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Так, зокрема згідно з п «єі» статті 15-1 ЗК України, з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 ЗК України, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належало до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних

відносин.
У свою чергу, Національна академія аграрних наук України, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність» входить дочисла національних наукових галузевих академій наук та є самоврядною науковою організацією, заснованою на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.
Земельним кодексом України, Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Статутом НААН України, який затверджено Мінюстом, не передбачено компетенцію НААН України щодо розпорядження землями державної власності.

НААН України не належить до системи органів виконавчої влади та не наділена компетенцією управління землями державної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 41 вказаного Закону, ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Частина 8 ст. 42 вказаного Закону визначала, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Частиною 4 ст. 86 вказаного Закону, передбачалось, що у разі ліквідації сільськогосподарського 1 підприємства у зв`язку з визнанням його банкрутом рішення щодо земельних ділянок, які є власністю такого підприємства, надані йому в постійне чи тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, приймається відповідно до Земельного кодексу України.

Враховуючи наведене, при прийнятті рішень про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 діяв не у спосіб та не у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, доданими до матеріалів клопотання не підтверджено, яке відношення ОСОБА_6 мав до подальшої передачі земельних ділянок громадянам у власність та діяв за попередньою змовою з особами уповноваженими на прийняття рішень особами - колишніми першим і заступником ГУ Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо прийняття рішень про припинення права постійного користування, передачі громадянам земельних ділянок та відчуження останніх.

Виходячи з того, що органом досудового розслідування не доведено обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0001098 від 13 липня 2013 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/30151/21-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12
Провадження № 11сс/824/3845/2021 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України