Ухвала
іменем України

24 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 134/1776/18
провадження № 51-809ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
Встановлені обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 5 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року та остаточно визначено до відбуття ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців

з конфіскацією усього належного йому майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування з 28 вересня по 23 листопада 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 26 січня 2021 року апеляційні скарги прокурора і захисника залишив без задоволення, а зазначений вирок міського суду щодо ОСОБА_5 без зміни.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, захисник лише формально посилається, як на підстави для скасування вироку та ухвали, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, оскільки в касаційній скарзі

не наводить обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення кримінального процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанції, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних вироку та ухвали з огляду на положення статей 284, 370, 374, 404, 412, 413, 414 та 419 КПК.
В касаційній скарзі не наведено доводів на підтвердження порушення судами попередніх інстанцій принципу змагальності, зокрема, не вказано, які клопотання з цього приводу були заявлені стороною захисту на виконання положень ст. 22 КПК однак усупереч наведених положень кримінального процесуального закону безпідставно залишені без задоволення.
Захисникне зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно

не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також захисник не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив,унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Крім того, захисник вважає призначене ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 185, ст. 71 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців надто суворим і зазначає, що місцевий суд мав би призначити покарання без ізоляції від суспільства. Водночас не вказує, у чому полягає неправильне застосування положень закону України про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 413 КПК. Дані вимоги є неконкретними, не містять обґрунтувань і доводів в частині призначеного покарання за ч. 5 ст. 185 КК; відсутні посилання на ст. 69 КК та доводи з цього приводу, оскільки за цим законом ОСОБА_5 призначено мінімальне покарання.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2020 року й ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3