ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1524/21 Справа № 205/3262/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 18 червня 2021 року, включно й визначено розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням обов`язків, у випадку внесення застави, визначених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Разом з цим, суд, врахувавши ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, один із яких відноситься до категорії тяжких, й можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та місця проживання у м. Дніпрі, встановив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що знаходячись на волі, обвинувачений зможе переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків у провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є такими, що об`єктивно існують й для можливості закінчення судового розгляду і встановлення істини у справі, дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Не погоджуючись з вказаним рішення, обвинувачений звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову. Так, обвинувачений посилається на незаконність рішення суду й вказує, що сама по собі тяжкість інкримінованих йому злочинів, не може бути підставою для застосування такої міри запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що від захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності, та враховуючи, що від обвинуваченого та прокурора не надходило клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд цієї апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали провадження, які внесено до ЄРДР за №0000011, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.

22 квітня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду й недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочинів, один із яких, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, його особу, який не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не має місця проживання у м. Дніпрі. За таких умов суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків у провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є такими, що об`єктивно існують, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування саме такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 й належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було обрано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, вирішуючи питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

Окрім того, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, не виходить за межі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, й визначено з урахуванням обставин провадження, є співмірним з існуючими у провадженні ризиками, й на переконання апеляційного суду, достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним дня нього.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4