Дата документу 18.03.2021 Справа № 317/2782/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/595/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2782/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в закритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, якою

продовжено термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.156, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України, на строк 60 днів без визначення розміру застави до 20 березня 2021 року включно.

Згідно з матеріалами провадження, 28 вересня 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області від прокурора надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000675 від 15.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.156, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України.
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_9 заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави.
В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому збереглись, він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також переховуватись від суду, розуміючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, що віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких. Про вказані наміри ОСОБА_10 свідчить його поведінка, оскільки останній ухилявся від явки до суду під час обрання йому запобіжного заходу.
Зауважив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження в порядку ч.1 ст.135 КПК України, причини неявки суду не повідомила.
Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_13 клопотання прокурора підтримала та просила його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_7 зазначила про похилий вік обвинуваченого 73 роки, стан його здоров`я, наявність дружини, сина, постійного місця проживання, ту обставину, що обвинувачений раніше не судимий. Крім того, вказує, що обвинувачення є необґрунтованим, зокрема, в обвинувальному акті не зазначено точного часу вчинення кримінальних правопорушень. Обвинувачений додатково просив суд звернути увагу на його похилий вік та стан здоров`я. Просили змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Задовольняючи клопотання прокурора суд зазначив, що дані, які містяться у матеріалах кримінального провадження підтверджують, що заявлені раніше ризики не зменшились, що дає достатні підстави вважати, що у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуального обов`язку. Зважаючи на те, що сукупність обставин, в яких обвинувачується ОСОБА_8 істотно підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки інкримінованих йому діянь, і по справі наявні реальні ознаки дійсного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також те, що менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, наразі є не достатніми для запобігання зазначеним вище ризикам, тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, а тому суд вважав недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ухвала судді про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є занадто суворою, окрім того є недоведеною та підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що прокурором у судовому засіданні не було достатньо обґрунтовано та доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Твердження суду, щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України носять виключно ймовірний характер, оскільки відсутні будь-які докази, які підтверджують їх існування. Також захисник посилається на необґрунтованість обвинувачення. Враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, перебування його під вартою з 14.07.2020 є занадто великим терміном. Обираючи запобіжний захід, суд не врахував обставини кримінального провадження, дані що характеризують особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я.
Захисник просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що ризики встановлені під час застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу та наведені в клопотанні прокурора про його продовження не зменшились, і продовжують існувати.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України (основними і очевидними є ризики переховування обвинуваченого від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні).

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою, безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість покарання.

Судова колегія зазначає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Стосовно наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, суд першої інстанції врахував дані обставини, та дійшов висновку, що вони не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують та не зменшують наявні ризики, з такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки обставини, на які посилається захисник обвинуваченого не можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення дій, спрямованих на переховування від суду, скоєння інших кримінально-караних діянь.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведене об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Також суд першої інстанції врахував доводи захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого, та дійшов обґрунтованого висновку, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 не перешкоджає його перебуванню в місці попереднього ув`язнення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали судом першої інстанції, не встановлено.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, якою продовжено термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, на строк 60 днів без визначення розміру застави до 20 березня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4