Справа № 463/4221/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/565/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 1 червня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000426 від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. ч. 2, 3 ст. 311 КК України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 1 червня 2021 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_6 продовжено на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 липня 2021 включно.

Заставу обвинуваченому ОСОБА_6 визначено в розмірі 1400 (тисячу чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 178 000 ( три мільйони сто сімдесят вісім тисяч) гривень.

Визначено, що у разі внесення застави слід покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту в якому проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками обвинувачення та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з даною ухвалою, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 1 червня 2021 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів відмовити, обравши йому більш м`який запобіжний захід. У випадку якщо суд залишить обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просить визначити останньому розмір застави у межах, встановлених ст. 182 КПК України, тобто до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала у частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення останньому розміру застави у сумі 3 178 000 гривень, незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, вказує на те, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою ще з 26 листопада 2019 року, прокурором не надано суду жодних доказів наявності щодо підозрюваного ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Будь-які матеріали, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_6 буде продовжувати злочинну діяльність, переховуватися чи перешкоджати встановленню істини, впливати на свідків, - відсутні.

Звертає увагу на те, що, не зважаючи на тривалість розгляду справи в суді, прокурором так і не вказано на матеріали, які обґрунтовують висунуті ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочинів.

Покликається на те, що стороною обвинувачення не наведено жодної додаткової підстави для обгрунтування необхідності продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою. Всі ті підстави, які покладено у основу рішення про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, використовуються ще з початку досудового розслідування, хоча, як слідує з усталеної практики ЄСПЛ, з часом ризики зменшуються і для продовження строку тримання під вартою необхідні додаткові аргументи.

Крім того, зазначає, що визначений ОСОБА_6 розмір застави є необґрунтовано завищеним, оскільки становить 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 178 000 грн. Такий розмір застави є завідомо непомірним для ОСОБА_6 , оскільки у матеріалах справи немає жодних даних про наявність у ОСОБА_6 таких коштів. Вказує, що така ситуація є прямим порушенням встановленого законом права ОСОБА_6 скористатися правом внесення застави, оскільки з тим розміром, який встановив суд першої інстанції ОСОБА_6 залишається лише бути під вартою.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, як слідує з матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Залізничному районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000426 від 24 квітня 2019 року, про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. ч. 2, 3, ст. 311, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4, ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2, 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. ч. 2, 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 липня 2021 року включно із визначенням застави у розмірі 3 178 000 гривень.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 разом з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні №0000426 від 24 квітня 2019 року створили злочинну організацію та обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Також колегією суддів першої інстанції враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, адже останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, які спрямовані проти здоров`я нації та вчинені умисно, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства. На підставі наведеного місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Стосовно доводів сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. ч. 2, 3, ст. 311, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, то зазначені обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому покликання захисників на відсутність доказів його вини, як на підставу для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими.

Покликання апелянта на тривалість розгляду справи та перебування обвинуваченого під вартою з 26 листопада 2019 року до уваги колегією суддів не беруться, оскільки тривалість перебування під вартою не належить до обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 178 000 грн.

Сума, що встановлюється для звільнення під заставу повинна бути належним чином обґрунтована і зафіксована в рішенні про заставу («Георгієв проти Болгарії» п. п. 30, 31), а також повинні враховуватися кошти обвинуваченого («Хрістова проти Болгарії»).

Такий розмір є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Відповідно до ухвали, судом першої інстанції враховано конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість та багатоепізодність пред`явленого обвинувачення, наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи сторони захисту, за змістом апеляційної скарги, про те, що застава у визначеному судом розмірі не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.

Зокрема, вказана апелянтом в апеляційній скарзі застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 грн, є такою, що не співвідноситься з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставинами участі у злочинній організації, тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх спрямованості проти здоров`я населення.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 1 червня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4