Справа № 463/1714/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/163/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

15 лютого 2021 року м.Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27 травня 2020 року відносно ОСОБА_5 ,

встановила:

вищевказаним вироком затверджено угоду від 20 лютого 2020 року, укладену між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , про визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані і виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки, зі штрафом у розмірі сімсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн.) в дохід держави.

У відповідності до ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Вирішено питання з процесуальними витратами.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на те, що у вироку зроблено висновки щодо дій та їх наслідків не лише ОСОБА_5 , а і дій ТОВ «ІБК ЛЮКС КАПІТАЛ БУД» в особі ОСОБА_4 , який не був учасником цього судового провадження, просить вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27 травня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Перевіривши апеляційну скаргу, приходжу до переконання, що подану апеляційну скаргу слід повернути, з огляду на наступне.

Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК України питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК України, пунктом 10 якої передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; 2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.
З аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості особою, що не входить до вичерпного переліку осіб, які мають право подавати апеляційну скаргу, визначеного ст.ст.393 та 394 КПК України, ключовим є з`ясувати, чи стосується вказане рішення її прав, свобод та інтересів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, таким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції визнав встановленим, що ОСОБА_5 , будучи інженером з технічного нагляду - службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, протягом серпня 2018 липня 2019 року, в порушення п.п.2,3,5,6,7 «Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури», затвердженого постановою КМУ від 11.07.2007 №903, вимог п.п.4.3-4.4 договорів №274 від 22.08.2019, №277 від 27.08.2019 та №278 від 27.08.2019 укладених між ТОВ «БК ЖИЛСПЕЦСТРОЙ» та Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, цивільно-правової угоди №07/05/2018 укладеної ним 07.05.2018 із ТОВ «БК ЖИЛСПЕЦСТРОЙ», не перевірив належним чином обсяги фактично виконаних ТОВ «ІБК ЛЮКС КАПІТАЛ БУД» підрядних робіт та використаних матеріалів за договорами підряду №263 від 07.08.2019, №432 від 26.12.2018, №268 від 15.08.2019, №433 від 26.12.2018, №269 від 15.08.2019 та №434 від 26.12.2018, укладених між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та ТОВ «ІБК ЛЮКС КАПІТАЛ БУД», у зв`язку з чим безпідставно погодив обсяги робіт та матеріалів, що не виконувались та не використовувались підрядником, внаслідок чого вони були безпідставно включені до актів форми №КБ-2в та оплачені за рахунок коштів державного бюджету. На підставі безпідставно завізованих ОСОБА_5 актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в по об`єктах «Будівництво будівлі казарми поліпшеного планування №1, 2, 4 в/м № 2 в м. Володимир-Волинський, Волинської області», Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням на розрахунковий рахунок ТОВ «ІБК ЛЮКС КАПІТАЛ БУД» № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», із казначейського рахунку № НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ у м. Києві було перераховано грошові кошти в загальній сумі 9647489 гривень 14 копійок, в той же час вартість фактично виконаних робіт становить 4920825 гривень 13 копійок. В результаті вказаних протиправних діянь ОСОБА_5 державному бюджету в особі Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління спричинено збитки на загальну суму 4726661 гривень 01 копійка, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.
Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції не містить ідентифікаційних даних інших осіб, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Дослідження та оцінку правомірності дій, зокрема ОСОБА_4 як директора ТОВ «ІБК ЛЮКС КАПІТАЛ БУД», який такої угоди не укладав, місцевий суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.
До того ж слід зауважити, що відповідно до абзацу 3 пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї із декількох осіб не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.
Окрім цього, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19 наголосила на тому, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 92, 277, 291 КПК України.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, вважаю за необхідне повернути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.3 ст.399 КПК України,

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27 травня 2020 року відносно ОСОБА_5 повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати адвокату ОСОБА_3 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та така може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Суддя ОСОБА_2