Ухвала
Іменем України
23 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 683/3446/19
провадження № 51- 555 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «СТЛ+М» - ОСОБА_4 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, працевлаштованого, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_5 засуджено:
- за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави грошових коштів в розмірі двадцять відсотків, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Постановлено стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_6 3 245,32 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 162,27 грн на відшкодування моральної шкоди, з ТОВ «СТЛ+М» на користь ОСОБА_6 29 837,73 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 10 вересня 2019 року біля 9:15, керуючи технічно справним вантажним транспортним засобом марки «Volvo» моделі «FM 12», що належить ТОВ «СТЛ+К», рухаючись по автодорозі з сполученням ''Житомир-Чернівці-Теребляче", не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, нехтуючи вимогами п.1.5, п.2.3, п.п. б) п. 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, перевищив дозволену швидкість і рухаючись в населеному пункті по вул.1 Травня м. Старокостянтинів в напрямку вул. Грушевського із швидкістю не менше 60 км/год. та усвідомлюючи, що попереду керованого ним автомобіля із значно меншою швидкістю в попутному напрямку рухається автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passаt», під керуванням ОСОБА_7 , який включив світлові покажчики та мав намір здійснити маневр повороту праворуч на другорядну дорогу по вул. Перемоги, і не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не вжив належних заходів до зменшення швидкості, внаслідок чого навпроти будівлі №139 по вказаній вулиці допустив зіткнення правою передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passаt», внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Порушення ОСОБА_5 зазначених вимог Правил дорожнього рухузнаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 8 лютого 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
На виконання вказаної ухвали у визначений строк представник ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду з скаргою про перегляд оскаржуваних судових рішень у зв`язку з порушенням судами норм матеріального і процесуального права в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 . Просить змінити судові рішення в частині цивільного позову, шляхом стягнення з ТОВ «СТЛ+М» на користь потерпілої моральної шкоди в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а саме 4 540 грн.

На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що:
- суд порушив положення матеріальних норм закону статей 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК), не дотримався засад розумності та справедливості, оскільки потерпіла лікувалась в травматологічному відділенні ЦРЛ, а інших додаткових доказів подальшого її лікування і відновлення здоров`я, проходження реабілітаційних заходів в медичних закладах за місцем проживання потерпілою стороною не було надано;
- судами належним чином не враховані роз`яснення, які містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»;

- враховуючи положення ст.91 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд не всебічно дослідив обставини вчинення кримінального правопорушення, рівень моральних страждань потерпілої сторони і фактично застосував завищений рівень цивільної відповідальності, з огляду на засади розумності і справедливості;
- відповідно до положень ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У скарзі представник вказує про не всебічне (недосконале) дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.
Що стосується доводів представника ОСОБА_4 , викладених в касаційній скарзі, про порушення судами норм матеріального і процесуального права в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, неналежне дослідження рівня моральних страждань потерпілої сторони і фактичне застосування завищеного рівня цивільної відповідальності, з огляду на засади розумності і справедливості, то на думку Суду вони є безпідставними з огляду на таке.
Суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, врахував положення частин 1 і 2 ст. 22, ч. 3 ст. 23, п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч.1 ст. 1172 ЦК, ч. 1 ст. 81 ЦПК, в тому числі роз`яснення, які містяться в пунктах 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», положення ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду, фізичні та душевні страждання потерпілої особи, яка у зв`язку з даною подією перенесла стрес, вимушена була змінити звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Крім того врахував, що потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, перенесла фізичний біль, змушена була вживати додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації.
Водночас суд у вироку послався на положення ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно яких страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та зазначив, що оскільки страхова виплата в розмірі 3 245,32 грн за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої, підлягає стягненню з страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому моральна шкода зі страховика підлягає стягненню в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 162,27 грн (3 245,32 : 100 х 5 %).

Врахувавши наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі 30 000 грн.
При цьому суд вказав, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення під час виконання трудових обов`язків ТОВ «СТЛ+М» та здійснював вантажні перевезення автомобілем «Volvo» моделі «FM 12» згідно подорожнього листа Серія ААК від 10 вересня 2019 року за виробничим завданням ТОВ «СТЛ+М» (т. 1 а.п. 239), тому решта моральної шкоди в розмірі 29 837,73 грн (30 000 грн. 162,27 грн) підлягає стягненню з ТОВ «СТЛ+М».
В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги, а саме щодо незаконності вироку в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 29 837,73 грн, належним чином перевірені апеляційним судом.
Так, суд апеляційної інстанції, врахувавши положення ст. 91 КПК, ст. 22, ст. 23 ЦК, ст. 81 ЦПК, зазначив в ухвалі, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вказав в ухвалі, що суд установив та зазначив у вироку, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, перенесла фізичний біль, змушена була вжити додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я і реабілітації, та вимушена була змінити звичний спосіб життя, докласти додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені фактичні обставини провадження давали суду підстави для задоволення цивільного позову в частині часткового задоволення позовних вимог щодо морального відшкодування, з наведенням у вироку відповідних мотивів.
Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується й колегія суддів. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі, не наведено.
Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, Суд дійшов висновку про те, що доводи у касаційній скарзі про не надання потерпілою стороною додаткових доказів щодо подальшого лікування потерпілої і відновлення здоров`я, проходження реабілітаційних заходів в медичних закладах за місцем проживання, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині вирішення судом цивільного позову про стягнення з ТОВ «СТЛ+М» на користь потерпілої моральної шкоди в розмірі 29 837,73 грн. З урахуванням зазначеного відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ТОВ «СТЛ+М» ОСОБА_4 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3