ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/346/21 Справа № 695/2968/19 Категорія: ч.2 ст.286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився у м. Черкаси, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, працюючого в ТОВ «Стемакс», на утриманні має малолітню дитину, раніше несудимого,

визнано винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України призначено йому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 167876,86 гривень та моральну шкоду у розмірі 300000,00 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Скасуваний арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2018 року у справі № 711/7890/18 на автомобіль «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ).

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2018 року у справі № 711/7888/18 на мопед «Ноnda Тасt» (без реєстраційного номеру).

Речові докази, а саме: автомобіль марки «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ), мопед «Ноnda Тасt» (без реєстраційного номеру), що зберігаються на території майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів при Золотоніському РВП ГУНП в Черкаській області, - повернути власникам.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта у загальному розмірі 10296,00 гривень.

Запобіжний захід до ОСОБА_9 не застосовувався.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком районного суду ОСОБА_9 визнаний винувати та засуджений за те, що 23 серпня 2018 року близько 17:08, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси на 12 км + 600 м автодороги Золотоноша - Сміла - Умань, що в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, діючи не обережно, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах (50 км/год), в момент об`єктивної спроможності не виявив небезпеку для руху у вигляді мопеду «Ноnda Тасt» (без реєстраційного номеру), під керуванням ОСОБА_11 , котрий, рухаючись в попутному напрямку, почав виконувати маневр розвороту, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій мопеду «Ноnda Тасt» (без реєстраційного номеру) ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких, знаходячись в КНП «Третя Черкаська міська лікарня Черкаської міської ради», помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_9 , а саме вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 19/12-1/17/18-СЕ/19 від 18 лютого 2019 року знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого порушує питання про скасування рішення суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що звільнення ОСОБА_12 від основного покарання та застосування іспитового строку не буде цілком достатнім для виправлення винного. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_12 під час проведення досудового слідства хоч і визнав свою провину, однак матеріальної допомоги потерпілій не надав.

Просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок районного суду змінити в частині позбавлення права керувати транспортними засобами та зменшити розмір стягнення матеріальної шкоди до 18 000 гривень та моральної до 70 000 гривень. Також вказує на недопустимість доказу, а саме диску на якому зафіксовані обставини пригоди, який не є оригіналом відеозапису, а отже не може використовуватися судом при обґрунтуванні вини ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги прокурора заперечували, доводи потерпілої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, а проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та часткове задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону, судом першої інстанції в повній мірі не виконані.

Дії Полішка судом кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно і також не оспорюється в поданих апеляційних скаргах.

Враховуючи те, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не оскаржується, тому колегія суддів вважає недоцільним здійснювати перегляд вироку в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Однак, зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість виправлення ОСОБА_9 на підставі вимог ст.75 КК України.

Норма статті 75 КК України, передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало порушення вимог ПДРУ з перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населених пунктах.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого за місцем роботи, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, вчинив необережний злочин, місцевий суд не звернув в повній мірі уваги на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель водія мопеду, які є непоправними та не врахував позицію потерпілої щодо міри покарання.

Колегія суддів призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем роботи характеризується позитивно, часткове визнання вини, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, матеріальні збитки потерпілим не відшкодував, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що обвинувачений жодної копійки не сплатив і навіть не вибачився, а тому просила призначити ОСОБА_12 покарання у виді реального позбавлення волі.

Крім того підлягають сумніву щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєному, оскільки щире каяття характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину та означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Колегія суддів вважає, що поведінка ОСОБА_12 , не свідчить про наявність такого каяття, оскільки останній перед потерпілою не вибачився та дії обвинуваченого протягом досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції не були спрямовані на хоча б часткову виплату завданої шкоди.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, який хоча і вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, загибель людини, наслідки, що настали від кримінального правопорушення, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка є матір`ю загиблого, яка наполягала на реальному позбавленні волі, а також практику Верховного Суду при призначенні основного покарання в разі загибелі потерпілого по справам даної категорії, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 основне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Крім того наявність позитивної характеристики, часткове визнання своєї вини та наявність у нього на утримання малолітньої дитини жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та на думку колегії суддів у даному випадку не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

При цьому враховуючи наявність на утриманні ОСОБА_12 неповнолітньої дитини, позитивну характеристику, відсутність судимості, наявність вини потерпілого у ДТП, колегія суддів вважає за можливе призначити мінімальне основне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про м`якість призначеного ОСОБА_12 покарання, то доводи апеляційної скарги захисника про пом`якшення призначеного покарання та скасування рішення суду першої інстанції в частині позбавлення права керування транспортними засобами не заслуговують на увагу.

Колегія суддів врахувавши конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, які призвели до загибелі людини приходить до висновку про призначення основного покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальному розмірі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо стягнення з ОСОБА_12 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 167876,86 гривень, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій. які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у моголу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до накладної, яка надана потерпілою ОСОБА_7 виготовлення та спорудження пам`ятника коштує 154 518 гривень станом на листопад 2018 року в м.Черкаси (т.1 а.к.п.50-52).

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого надав довідку про вартість виготовлення та спорудження пам`ятника в м.Черкаси станом на 06.05.2021 року, відповідно до якої його вартість становить 18807,00 гривень.

Таким чином наявна суттєва різниця (в 6 разів) ціни пам`ятника за даними наданими сторонами кримінального провадження.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Враховуючи значні розбіжності в ціні щодо витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, для усунення сумнівів у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілої витраченої суми, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди.

При цьому колегія суддів враховує вимоги ч.3 ст.404 КПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції може дослідити докази лише за клопотанням учасників провадження, при цьому таких клопотань не надходило. З урахуванням принципу безпосередності дослідження доказів, передбачених ст.23 КПК України у даному випадку колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доказам з приводу завданої матеріальної шкоди та прийняти з цього приводу своє рішення, тому це питання слід вирішити при новому судовому розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 300 000 гривень, що відповідає розміру глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, яка зазнала непоправної втрати із-зі загибелі сина.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та часткове задоволення змін та доповнень до апеляційної скарги захисника.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Зміни та доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині розв`язання цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 скасувати та призначити в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді