УХВАЛА

23 червня 2021 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3
представника заявника адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 16.04.2021 року, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 16.04.2021 року.
В скарзі зазначає, що 25.09.2019 року до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що службові особи виконавчого комітету Рівненської міської ради здійснили підроблення документів щодо зняття з обліку житла ОСОБА_3 , а також підробили інші документи.
25.09.2019 року за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному
провадженні №0005845. Правова кваліфікація вчиненого кримінального
правопорушення - ч.1 ст. 190 КК України, а саме: складання, видача службовою особою завідомо
неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих
відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Зокрема заявник вказує про те, що рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради №115 від 13.06.2006 року, яке наявне в матеріалах його особової справи про взяття на облік у відділі обліку житла виконавчого комітету Рівненської міської ради, є підробленим, оскільки наявний підпис міського голови м. Рівне не схожий з його справжнім підписом, відтак є підробленим. Крім того ОСОБА_3 вважає, що є підробленим протокол засідання громадської житлової комісії від 02.06.2006 року, оскільки з копії наявної в нього та матеріалах провадження, видно що на даному засіданні були присутні 8 чоловік, а підписи в кінці протоколу наявні лише чотирьох осіб. Окрім того, при необхідності подачі вказаних документів до Житомирського апеляційного адміністративного суду, були подані виписки без належного засвідчення відповідальними службовими особами.
Проте 16.04.2021 року слідчим СВ Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0005845 на підставі ч.1 ст. 284 КПК України.
Вказану постанову отримано заявником 22.04.2021 року.
З постановою про закриття кримінального провадження заявник категорично не згідний, та вважає її передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного кримінального процесуального
законодавства України.
Заявник ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили їх задоволити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися про час місце до дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що в провадженні старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НГІ в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
16.04.2021 року старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НГІ в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження № 0005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито, на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України.
В обґрунтуванні своєї постанови дізнавач зазначив, що оскільки орган досудового розслідування не володіє спеціальними знаннями в галузі розподілу житла, сектором дізнання направлено запит в порядку ст.40-1, 93 КПК України для отримання відомостей щодо викладених фактів, в тому числі доводів осіб та фахового висновку з вищезгаданих питань а також відомостей щодо правомірності прийняття на квартирний облік для позачергового отримання житла ОСОБА_3 .
Отримано відповідь від 07.04.2021 №05-681, в якому зазначено, що ОСОБА_7 був виключений зі списку на позачергове отримання житла відповідно до рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13.06.2006 №115.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. Також, способами вчинення шахрайства є обман або зловживання довірою. Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно- яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки.
Суб`єктивна сторона складу злочину шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Проаналізувавши склад даного кримінального правопорушення, органом досудового розслідування зроблено висновок про те, що відсутня об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона злочину, що є обов`язковим елементом складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НГІ в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до свого провадження не виконано вказівки прокурора, не розглянуті клопотання ОСОБА_3 .
У зв`язку з вище викладеним постанова старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НГІ в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 16.04.2021 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, а саме не виконано вказівки прокурора, не розглянуті клопотання ОСОБА_3 .
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 16.04.2021 року - задоволити.
Скасувати постанову старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НГІ в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 16 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1