УХВАЛА
Іменем України

24.05.2021 Справа №607/8893/21 Провадження № 1-кс/607/2891/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

21.05.2021 на розгляд слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що на адресу Тернопільської обласної прокуратури 22.04.2021 надійшло звернення ОСОБА_5 з приводу таємного викрадення арматури, що перебувала у власності ТОВ «Ювента Інжинірінг», вартістю 2329758 грн.

За даним фактом 22.04.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження № 0000089 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 18.05.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. 18.05.2021 підозрюваному ОСОБА_7 вручено клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на розгляд якого він не з`явився.

Також під час досудового розслідування встановлено, що у приватній власності ОСОБА_8 перебуває 1/6 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація щодо вказаного нерухомого майна у цих реєстрах відсутня.

Проте згідно з інформаційною довідкою № 591/07-2 від 19.05.2021, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності, а саме по 1/6 частині квартири зареєстрована за ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 (в рівних долях).

Слідчий зазначає, що на даному етапі досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на 1/6 частку квартири за вказаною вище адресою, яка знаходиться у приватній сумісній власності ОСОБА_14 .

Слідчий вказує, що підставою накладення арешту на майно ОСОБА_6 є забезпечення виконання передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України покарання у виді конфіскації майна, так як незабезпечення схоронності вказаного майна підозрюваного може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судовому засіданні 21.05.2021 слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, викладених у ньому, та просила клопотання задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, розглядається без повідомлення власника майна та його захисника, так як це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Тернопільським РУП ГУПН в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

19.05.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, до яких належить і накладення арешту на майно, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Щодо підстав накладення арешту, то слідчий, звернувшись з даним клопотанням, як підставу застосування арешту на майно, вказав необхідність забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Так, згідно з санкцією ч. 5 ст. 185 КК України вчинення кримінального правопорушення, передбаченого даною нормою закону, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. При цьому ч. 1 ст. 49 КВК України визначає, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257431493 від 20.05.2021 будь-яке нерухоме майно за ОСОБА_6 не зареєстроване.

Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки № 591/07-2 від 19.05.2021, яка видана ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Належність даного об`єкту нерухомого майна співвласникам на праві спільної сумісної власності підтверджується також довідкою № 593/07-2 від 24.05.2021.

Разом з тим ч. 2 ст. 49 КВК України та Закон України «Про виконавче провадження» зазначають про можливість конфіскації нерухомого майна, що належить особі саме на праві спільної часткової власності. При цьому перебування нерухомого майна у спільній сумісній власності декількох співвласників позбавляє можливості встановити, яка саме частина такого майна належить кожному із співвласників. Також у разі накладення арешту на таке майно неминуче матиме місце обмеження прав інших власників щодо тих його частин, які не мають значення для досудового розслідування.

За таких обставин слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доходить висновку про необґрунтованість поданого клопотання та про відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 22.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1