КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/673/2021
Категорія: ст. 303 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 28 липня 2020 року №143932-20.
Таке рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що подана до Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 заява про вчинення, на її думку, суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 375, 396 КК України, за змістом та суттю не є повідомленням про злочин. А тому відсутні підстави для зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за цією заявою, де фактично заявником висловлюється у такий спосіб незгода з прийнятим процесуальним рішенням судді, що прямо суперечить ст. 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не відповідає практиці ЄСПЛ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу на дії чи бездіяльність службових осіб Офісу Генерального прокурора за розглядом заяви про кримінальне правопорушення за №143932-20 від 28 липня 2020 року та зобов`язати службових осіб Офісу Генерального прокурора вчинити певні дії.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що 25 липня 2020 року на електронну адресу Офісу Генерального прокурора в порядку ст. 214 КПК України направила заяву про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 375, 396 КК України, яка була зареєстрована відділом звернень громадян Офісу Генерального прокурора за вх. №143932-20 від 28 липня 2020 року, і відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України відомості за цією заявою мали бути внесені до ЄРДР протягом 24 годин з наданням заявнику витягу з ЄРДР. Проте, у зв`язку з невиконанням службовою особою Офісу Генерального прокурора вимог кримінального процесуального закону 30 липня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва була подана скарга, яку ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року залишено без задоволення.
Вважає висновки слідчого судді про відсутність підстав для задоволення скарги такими, що суперечать ст. 214 КПК України, яка є імперативною і містить диспозицію, викладену у чітко визначеній формі, яка не передбачає можливості прийняття іншого рішення, окрім рішення про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину.
Крім того, звертає увагу на те, що ст. 214 КПК України не ставить заявнику будь-яких вимог щодо оформлення заяви про кримінальне правопорушення, форми її складання і не покладає на заявника обов`язку з надання доказів скоєного злочину, а внесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення не свідчить про притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності, а є лише перевіркою заяви про вчинення кримінального правопорушення, оскільки іншого порядку перевірки заяви про кримінальне правопорушення у КПК України не передбачено.
Такі обставини, на думку ОСОБА_6 , свідчать про те, що провадження в справі за її скаргою здійснювалося з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а відмова у внесенні за заявою відомостей до ЄРДР порушує її право на своєчасне розслідування кримінального правопорушення, скоєного слідчим суддею при виконанні обов`язку із судового контролю під час досудового розслідування.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтувала тим, що судове засідання 27 серпня 2020 року відбувалось за її відсутності, копію судового рішення вона отримала 18 листопада 2020 року на особистий кабінет системи «Електронний суд» і того ж дня судове рішення було направлено судом до Єдиного державного реєстру судових рішень. Вперше подала апеляційну скаргу 18 листопада 2020 року, але вона була повернута у зв`язку із пропущенням строку на апеляційне оскарження. Копія ухвали судді Київського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року надійшла на її електрону поштову скриньку 02 грудня 2020 року і наступного дня вона знову подала апеляційну скаргу.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 не прибула, надіслала клопотання про розгляд скарги за її відсутності. Прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув, клопотання про відкладення розгляду не подав, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття заявника та прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала слідчого судді від 27 серпня 2020 року була прийнята без участі ОСОБА_6 . При цьому в матеріалах справи наявна лише копія супровідного листа Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року про направлення копії ухвали заявнику, але відсутні докази її отримання. Зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_6 копію цього судового рішення отримала на особистий кабінет в системі «Електронний суд» лише 18 листопада 2020 року, що нічим не спростовується. Вперше апеляційну скаргу вона подала до суду апеляційної інстанції 23 листопада 2020 року, тобто за межами строку апеляційного оскарження і не порушила питання про поновлення цього строку. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року апеляційну скаргу було повернуто ОСОБА_6 . Про прийняте рішення вона дізналася 02 грудня 2020 року та вже 03 грудня 2020 року вдруге звернулася з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 пропустила встановлений строк оскарження через об`єктивні обставини, що є підставою для його поновлення.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_6 , то колегія суддів враховує наступне.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що 30 липня 2020 року ОСОБА_6 звернулась до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінального провадження від 28 липня 2020 року №143932-20.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таких рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає непереконливими доводи ОСОБА_6 про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 28.07.2020 ОСОБА_6 стверджувала про скоєння суддею кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 375, 396 КК України. Однак, на переконання колегії суддів, в ній не наведено наявності ознак таких кримінальних правопорушень, а лише викладено дані, які стосуються судового рішення і діяльності слідчого судді щодо розгляду конкретної справи.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року, в якому, поміж іншого, зазначено, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.

При цьому слід зазначати, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва в ухвалі слушно зауважив, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 КПК України, що в свою чергу виключає кримінальне переслідування і внесення даних до ЄРДР за заявою в частині складу цього правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених службових осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження. Тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, як того просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 28 липня 2020 року №143932-20 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4