Справа № 144/503/21
Провадження № 1-кп/144/43/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2021 року смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 15.02.2021 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тирлівка Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина віком 10 років, приватного підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и в:

15.02.2021 року близько 16 години інспектор служби реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та поліцейський служби реагування патрульної поліції відділення № 1 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старший сержант поліції ОСОБА_6 виконували свої службові обов`язки на службовому автомобілі «Рено Логан» з державним номерним знаком на синьому фоні 1656, перебуваючи на добовому чергуванні в складі групи реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області (далі ВП № 1).

Під час патрулювання по вул. Василя Стуса у смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області ними було виявлено автомобіль «Опель Корса» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який здійснив зупинку та стоянку під дорожнім знаком 5.41.1 (пункт зупинки автобусів) у порушення п.п. 15.9 Правил дорожнього руху України. Коли патрульний автомобіль зупинився біля вказаного транспортного засобу, в цей час на місце водія в автомобіль «Опель Корса» сів ОСОБА_4 та почав рух.

Працівники поліції почали їхати позаду на службовому автомобілі з увімкнутим синім проблисковим маячком, який супроводжувався звуковим сигналом та поданням команди «зупинитися» голосом через гучномовець, проте, ОСОБА_4 навпаки збільшив швидкість та почав тікати від працівників поліції орієнтовно протягом подальших п`яти хвилин, порушуючи Правила дорожнього руху та створюючи аварійні ситуації на зазначеному автомобілі на вулицях Івана Франка, Коцюбинського та Агрономічній у смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області. Продовжуючи втечу від працівників поліції на автомобілі, ОСОБА_4 зупинився у дворі по вул. Агрономічній неподалік будинку № 4.

Під час спілкування з водієм ОСОБА_4 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: різкий запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів. Останній від проходження медичного огляду на предмет вживання алкогольних напоїв та проходження тесту на вміст алкоголю на спеціальному пристрої «Драгер» відмовився, у зв`язку з чим було прийнято рішення про складання відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Перебуваючи за вказаною адресою у форменному одязі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 помітили, що ОСОБА_4 поводить себе агресивно та неадекватно, висловлюється нецензурними словами в бік працівників правоохоронного органу. На зауваження і законну вимогу припинити порушувати громадський порядок та на повідомлення останньому про те, що біля нього знаходяться працівники поліції при виконанні службових обов`язків ОСОБА_4 не реагував, продовжуючи вчиняти неправомірні дії.

У подальшому ОСОБА_4 почав вчиняти активний фізичний опір, відштовхуючи обома руками від себе працівника СРПП відділення поліції № 1 ОСОБА_5 . При спробі працівників поліції застосувати відносно ОСОБА_4 поліцейський захід фізичну силу у відповідності до ст. 44 Закону України «Про національну поліцію», обвинувачений, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, почав вчиняти активний фізичний опір, розмахуючи при цьому руками, відштовхуючи працівників правоохоронного органу від себе, беручи руками за формений одяг, службові жетони, відеореєстратор «Боді камера», що супроводжувалося висловлюванням нецензурної лексики, чим порушено діяльність працівників правоохоронного органу та проявлено неповагу до органів державної влади.

В подальшому з метою зупинення протиправних дій, які вчинив ОСОБА_4 , працівниками СРПП відділення поліції № 1 Гайсинського РУП, відповідно до положення ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», було прийнято рішення про застосування до останнього спеціального засобу обмеження рухомості (кайданки), про що повідомлено ОСОБА_4 .

Проте, у відповідь на це ОСОБА_4 продовжив чинити активний опір у вигляді фізичної протидії, хаотично пручаючись руками, перешкоджав застосуванню до нього спеціального засобу, розмахував руками та намагався завдати ударів працівникам правоохоронного органу, тим самим активно перешкоджаючи законним діям працівників СРПП відділення поліції № 1.

Таким чином, ОСОБА_4 чинив опір працівникам сектору реагування патрульної поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції у Вінницькій області під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України визнав повністю, та пояснив, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті вчинив вказаний злочин, щиро розкаявся та зобов`язався у подальшому подібного не вчиняти.

Потерпілий ОСОБА_5 також не оспорював фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 злочину, проте, наполягав на суворості покарання обвинуваченого.

Учасники справи висловили думку про недоцільність дослідження всіх доказів по справі.

Покази обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням прокурора та згодою усіх учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміє обвинувачений, та які ніким не оспорюються.

Тому судом обмежено дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується вимогами статей 65, 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, виходячи із загальних засад призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, зокрема: кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Судом враховано висновок досудової доповіді Теплицького районного сектору філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 05.05.2021, відповідно до якого виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з урахуванням думку сторони публічного обвинувачення, потерпілого ОСОБА_5 , який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та думку потерпілого ОСОБА_6 , викладену у його заяві про те, що при визначенні міри покарання він покладається на розсуду суду, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції статті кримінального закону, що відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Застосування більш суворого виду покарання або в умовах ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого, суд вважає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачає, так само як і для застосування положень ст. 69 КК України.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Потерпілими цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві та під час судового розгляду, суд не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Речові докази, а саме: електронний носій DVD-R, 16х із відеофайлами з нагрудного відеореєстратора Боді-камера, на якому зафіксовані події 15.02.2021 у смт. Теплик по вул. Агрономічній - зберігати в матеріалах кримінального провадження; Боді-камеру № 101981492, поміщену в спец-пакет INZ № 3011688 - повернути начальнику ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Суддя ОСОБА_1