Провадження № 1-кс/344/5247/20
У Х В А Л А
03 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про зобов`язання органу досудового розслідування внести відомості в ЄДРДР,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 12 жовтня 2020 року ОСОБА_4 подав до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повідомлення (заяву) про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України. У заяві було зазначено про те, що ОСОБА_5 19.05.2020 року завідомо неправдиво повідомив слідчим органам про нібито вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України («вимагання неправомірної вигоди»), поєднане із штучним створенням доказів обвинувачення або з корисливих мотивів, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.383 КК України. Також були викладені обставини вчинення ОСОБА_5 даного злочину. Також у заяві зазначено, що 22 травня 2020 року, 03 червня 2020 року, 13 червня 2020 року, 22 червня 2020 року та 03 липня 2020 року заявник у кримінальному провадженні №0000027 ОСОБА_5 як свідок надав старшому оперуповноваженому в ОВС І сектору відділу БКОЗ Управління СБУ в Івано- Франківській області ОСОБА_6 та старшому слідчому відділу слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 завідомо неправдиві показання, поєднані з обвинуваченням ОСОБА_4 у тяжкому злочині, та зі штучним створенням доказів обвинувачення, які викладені у відповідних Протоколах допиту свідка, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.384 КК України, В заяві було викладено обставини вчинення цих кримінальних правопорушень. У зв`язку з цим заявник просив: внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. Вказана заява-повідомлення надійшла до ГУ НП в Івано-Франківській області 15 жовтня 2020 року, що підтверджується пост-трекером поштового відправлення. Не зважаючи на те, що з моменту отримання компетентним органом повідомлення про вчинення злочину пройшло десять днів, інформації про те, чи внесені до ЄРДР відповідні відомості про вчинення злочинів по зазначеним в заяві фактам, заявнику не надано.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник скаржника подала суду клопотання за змістом якого просила відкласти розгляд скарги в зв`язку з перебуванням за межами України та провести розгляд скарги в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Галицькому районному суду міста Львова.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано.

Відповідно до п. 10 ст. 290 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

Учасники спору, які не прибули в судове засідання не надали суду доказу наявності поважних причин для оголошення в судовому засіданні перерви.

Питання участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції регулюється ст. 336 КПК України, частиною першою якої передбачено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки осіб; проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

При цьому, статтею 336 КПК України визначений виключний перелік випадків, у яких суд може постановити ухвалу про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. 2 ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Представник скаржника в клопотанні не навела аргументів в підтвердження виключних підстав передбачених ст. 336 КПК України та не зазначила доказів, які б підтверджували наявність таких підстав, представником наведено в клопотанні взаємно суперечливу інформацію про перебування м.Києві та одночасно про доручення суду м. Львова здійснення засіданні в режимі відеоконференції, також представником не надано доказів в підтвердження існування технічної можливості в Галицькому районному суді м. Львова для проведення судового засідання в режимі відеоконференції на визначену дату та годину.

Відповідно до абз. 7 п. 20.5 Розділу XІ КПК України розгляд питань, віднесених до повноважень слідчого судді, суду (крім розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) за його рішенням, прийнятим з власної ініціативи або за клопотанням сторони кримінального провадження, може бути проведено у режимі відеоконференції, про що повідомляються сторони кримінального провадження у порядку, визначеному статтею 135 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд не має права прийняти рішення про проведення судового засідання щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у режимі відеоконференції, в якому поза межами приміщення суду перебуває підозрюваний (обвинувачений), якщо він проти цього заперечує.

Також, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів представником скаржника не подано.

Таким чином клопотання позбавлено правових підстав.

11/10/2020 ОСОБА_4 подано заяву-повідомлення про кримінальні правопорушення передбачені ч.2 ст. 383, ч.2 ст. 384 КК України.

Згідно квитанції АТ «Укрпошта» відправлення відправлено 12/10/2020.

Згідно трекінгу поштового відправлення його вручено 15/10/2020.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак, в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄДРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄДРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та «Стоянова та Недельку проти Румунії» (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду.

Таким чином не внесення органом досудового розслідування в ЄРДР відомостей, які за змістом не складають повідомлення про злочин не спростована скаржником. Кримінально-правове переслідування особи задля забезпечення реалізації принципу невідворотності покарання за вчинення злочину не забезпечується за бажанням будь-яких осіб, а здійснюється у порядку, що визначений законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином обов`язок доказування обставин, що складають предмет судового розгляду законом покладено на відповідну заінтересовану сторону.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Гарантії незалежності слідчого, що вказані в ст. 36 КПК України в тому числі забезпечуються і диспозицією ст. 343 КК України, в якій передбачено неправомірність впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, добитися прийняття незаконного рішення.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживати правами, що гарантовані положеннями Конвенції.

Тому і суд не є засобом для будь-яких учасників кримінальних процесуальних відносин у зловживанні правами, не толерує таких дій та не сприяє цьому.

В заяві про вчинення злочину повинно бути однозначно вказано на фактичні обставини, які відповідають будь-якій із диспозицій особливої частини КК України, а не про припущення таких дій, сумніви у їх здійсненні.

Таким чином суду не надано доказів на обґрунтування обставин за скаргою.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1