Дата документу 05.10.2020 Справа № 310/3953/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/3953/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/907/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП(№11)»,
захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянула 5 жовтня 2020 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новопетрівка, Бердянського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

20 січня 2019 року приблизно о 00 годин 00 хвилин, знаходячись на ділянці місцевості розташованій біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час бійки з ОСОБА_10 та вживання алкогольних напоїв, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, дістав з карману ніж та наніс ним ОСОБА_11 по одному удару зліва в тулуб та сідницю, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи № 62 від 23.02.2019 тілесні ушкодження у вигляді:
- проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення з пошкодженням брижі товстого кишечника (селезінкового вузла), на рівні 11 ребра зліва. Гемоперітоніум (наявність в черевній порожнині крові), яке кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння;
- колото-різане поранення лівої сідниці, яке кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Окрім того, 06 квітня 2019 року приблизно в 23 годину, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на заподіяння смерті своєму батькові ОСОБА_12 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки з батьком, наніс йому два удари руками в голову, від яких ОСОБА_12 впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на заподіяння смерті ОСОБА_12 , наніс потерпілому ще не менше двох ударів руками та чотирьох ударів ногами в життєво важливі органи - голову та тулуб, чим спричинив ОСОБА_12 згідно висновку експерта № 145 від 20.05.2019 тілесні ушкодження у вигляді сполученої:
-внутрішньочерепної травми: крововиливів під м`якими мозковими оболонками на зовнішніх поверхнях лобових та скроневих часток; крововиливи в м`які тканини голови та товщу лівого скроневого м`яза; синців на обличчі, забійних ран лівої надбрівної дуги, лівої виличної ділянки, верхньої та нижньої губи та закритої тупої травми грудної клітки: закриті повні косо-поперечні локальні переломи 2-8 ребер по лівій середньоключичній лінії та 2-7 ребер по правій середньоключичній лінії, крововиливи в м`яких тканинах та під пристінковою плеврою в ділянках переломів, синці на передній поверхні грудної клітки, яка ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану травматичного шоку, яка кваліфікується за ознаками тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Внаслідок отриманої сполученої закритої тупої травми голови та грудної клітини, у вигляді двосторонніх субарахноїдальних крововиливів в головному мозку, та множинних двосторонніх переломів ребер, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно в 24 годину ОСОБА_12 помер на місці вчинення злочину, тим самим, ОСОБА_7 умисно вбив ОСОБА_12 .

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 тобто з 07.04.2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про наявність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_7 давав пояснення на досудовому слідстві, в суді першої інстанції, має постійне місце проживання, приймав участь в слідчих експериментах, позитивно характеризується, щиро покаявся, вчиняв дії по відшкодуванню шкоди. До слідчого, суду з`являвся сам по першому виклику.

Крім того, вказує, що обвинувачений більш не буде скоювати злочини, останній стає на шлях виправлення, вважає, що свідки та потерпілий оговорили обвинуваченого, оскільки у них була мета забрати будинок обвинуваченого.

Просить вирок скасувати (змінити), призначити більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушенні, внаслідок м`якості покарання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд при визначенні обвинуваченому остаточного покарання, необґрунтовано застосував менш обтяжливий принцип поглинання покарання, визначений ч.1 ст. 70 КК України.

Вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинив другий інкримінований йому злочин - умисне вбивство, який є особливо тяжким, через нетривалий проміжок часу - фактично через 2,5 місяці від першого інкримінованого йому злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є тяжким злочином. Цей злочин було вчинено обвинуваченим під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з порушенням встановленого йому судом обов`язку не вчиняти інших кримінальних правопорушень.

Крім того, обидва злочини ОСОБА_7 вчинив за обтяжуючих обставин, передбачених ст.67 КК України, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на показання потерпілого щодо протиправної поведінки обвинуваченого відносно батька, вказує на наявність підстав для призначення більш суворого покарання, а саме - призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та висловив заперечення апеляції сторони захисту.
Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та одночасно просили залишити без задоволення апеляцію прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду першої інстанції стосовно доведеності провини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні засновані на досліджених доказах, ґрунтовний аналіз яких наведений у оскаржуваному вироку з дотриманням вимог ст. 94 КПК України щодо критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності.

При цьому сторонами кримінального провадження, з огляду на зміст апеляційних скарг, висновки суду стосовно доведеності провини, оцінки досліджених доказів, а також кваліфікації дій ОСОБА_7 не оспорюються.

Зміст поданих апеляційних скарг стосується вироку в частині призначеного покарання, яке оспорюється сторонами.

Оцінюючи доводи та вимоги апеляційних скарг щодо призначеного покарання, судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, на спецобліках не перебуває - давали суду підстави для призначення саме такого виду та розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, із застосуванням положень ст. 70 КК України.

Одночасно,відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив, а обставину, що обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України визнано: вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі відомості в достатньому об`ємі, зокрема і ті, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених відповідними частинами санкціями статей.

Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення чи збільшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

Наявність двох умисних самостійних злочинів проти життя та здоров`я особи у сукупності із наявністю обтяжуючої покарання обставини, на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , а також беручи до уваги відомості стосовно особистості останнього, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, непрацевлаштований, суспільно-корисною працею не займався, стійких соціальних зв`язків немає, засвідчують правильність висновку місцевого суду щодо призначеного покарання.

Посилання захисника про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України поряд із відсутністю обставин, що пом`якшують покарання та вагомих позитивних відомостей щодо особистості ОСОБА_7 , судова колегія знаходить безпідставними.

Аргументи захисника, що обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, колегія суддів в контексті доводів апелянта щодо пом`якшення покарання та для досягнення мети призначення покарання визнає неспроможними.

Так, розкаяння передбачає дійсне відверте визнання особою факту вчинення злочинних дій, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Між тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений щиро розкаявся.

Аргументи захисника про наявність позитивної характеристики відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження з огляду на матеріалами кримінального провадження, що також не встановлено і районним судом. Не надана позитивна характеристика відносно обвинуваченого і при апеляційному розгляді.

Наявна у матеріалах справи та досліджена місцевим судом характеристика стосовно обвинуваченого (т.4 а.с.143) посередньо характеризує ОСОБА_7 за місцем проживання, як особу відносно якої не надходило скарг від жителів села.

Твердження захисника, що обвинувачений стає на шлях виправлення та більше не буде скоювати злочини не є достатньо переконливими обставинами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених злочинів та можливість пом`якшити призначене покарання або призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленими нормами.

Доводи сторони захисту про надмірність призначеного покарання у зв`язку з метою забрати у обвинуваченого будинок, не заслуговують на увагу, нічим об`єктивно не підтвердженні, носять загальний характер.

На думку колегії суддів, у своїй апеляційній скарзі сторона захисту не наводить переконливих доводів щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його суворості, як не навела сторона захисту їх і у межах апеляційного розгляду, а отже правильність висновків суду першої інстанції у цій частині не є спростованими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо збільшення розміру остаточного покарання, обравши принцип часткового складання покарань, колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що прокурором не оспорюється розмір призначеного покарання за кожний окремий злочин.

Так, за ч.1 ст. 115 КК України районним судом призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, що не є мінімальною межею, встановленою санкцією наведеної норми.

Сукупність наведених вище обставин давали достатні підстави для визначення ОСОБА_7 остаточного покарання за принципом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного остаточного покарання не приймаються до уваги, оскільки на їх обґрунтування прокурор не посилається на будь-які обставини або докази, які не були відомі суду або не дістали оцінки у вироку.

На думку колегії суддів, у своїй апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливих доводів з приводу того, чому він вважає виправлення ОСОБА_7 неможливим саме при призначенні такого остаточного строку покарання з застосуванням ст. 70 КК України, як не навів він їх і у межах апеляційного розгляду, а отже правильність висновків суду першої інстанції у цій частині не є спростованою.

На переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, про що фактично йдеться в апеляційних скаргах сторін.

Місцевий суд врахував всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання щодо призначення покарання, у їх сукупності. Суд апеляційної інстанції не знаходить переконливих даних, які б давали підстави як для збільшення призначеного обвинуваченому покарання в порядку положень ст. 70 КК України, так і застосування положень ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню або зміні з викладених в апеляційних скаргах як , сторони захисту так і прокурора мотивів не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4