Справа № 366/1612/20
Провадження №1-кс/366/256/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , (секретар судових засідань ОСОБА_2 ), за участю прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 розглянувши клопотання прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному проваджені № 0000331 від 17.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0000331 від 17.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно а саме: автомобіль марки «ВАЗ», 21074, номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , який знаходяться на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, що за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Дружня, вул. Ковпака, 5.

Відповідно до клопотання прокурора, слідчими СВ Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 17.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 16.07.2020 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_5 , 1959 року народження, житель м. Києва, керуючи автомобілем ВАЗ 21074 номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , під час руху по вул. Гагаріна в с. Мала Макарівка, здійснив наїзд на нерухомого пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження.

17.07.2020 року, в період часу з 01 год. 50 хв. по 02 год. 20 хв., відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим проведено огляд місця ДТП, під час якого було виявлено автомобіль марки ВАЗ 21070 21074, номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 . Після огляду місця ДТП, автомобіль марки ВАЗ 21070 вилучено до майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Дружня, вул. Ковпака, 5; свідоцтво про реєстрацію та посвідчення водія вилучено до Іванківського ВП, за адресою: смт. Іванків, вул. Київська, 25.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль належить ОСОБА_5 жителю АДРЕСА_1 .

Крім того, 17.04.2020 року, автомобіль марки ВАЗ 21070 номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 ., визнано речовими доказами.

Враховуючи вищевикладене та у відповідності до вимог ч. 3, 11 ст. 170, ч. 2 ст. 64-2 КПК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на рухоме та нерухоме майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21070 номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 , які містять на собі ознаки вчинення кримінального правопорушення, з метою їх збереження для подальшого проведення експертного дослідження, що забезпечить повноту, об`єктивність проведення досудового розслідування та притягнення винного до відповідальності.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, та просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 щодо клопотання про арешт майна, висловився проти.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, користувача майна, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обгрунтовує клопотання, та перевіривши відповідність поданого клопотання вимогам ст. 171 КПК України, дійшов до висновку, що клопотання є необґрунтованими, та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно п. 32 Порядку, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Крім того, за ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

-правову підставу для арешту майна;

-можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

-наявність обгрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення;

-можливість спеціальної конфіскації майна;

-розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

-наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так, з оглянутих у судовому засіданні матеріалів, якими прокурор обгрунтовує клопотання, відсутня інформація про вручення (оголошення) підозри, не надано розрахунок заподіяної шкоди, не обгрунтована розумність та співрозмірність обмеження права власності, не зазначено про спеціальну конфіскацію, та правову підставу для арешту майна, лише зазначено, що майно, яке слід арештувати може бути використано як доказ.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, відмова в задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Крім того, згідно висновків, які містяться в постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, від 18.06.2020 року, в силу положень статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.
Частиною 4 статті 265-2 КУпАП передбачено, що транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.
Частина 5 статті 265-2 КУпАП визначає, що після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 6 статті 265-2 КУпАП за подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.
Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

За таких обставин, керуючись вимогами ст. ст. 131, 167, 170-173, 369, 309 КПК України, слідчий суддя,-

Керуючись ст. ст. 392, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ
Клопотання прокурора Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000331 від 17.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без задовольнити.
Повний текст ухвали виготовлений 31.07.2020 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1