Провадження № 1-кс/761/6332/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт нерухомого майна у кримінальному провадженні № 0004520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,

в с т а н о в и в:
07 квітня 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт нерухомого майна у кримінальному провадженні № 0004520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: - квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0), яка на праві спільної часткової приватної власності належить громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , у розмірі частки: , та громадянину України ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , у розмірі частки: , із забороною здійснення будь-якого відчуження зазначеного майна та права розпорядження ним.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004520, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ДП «Сетам»,

ПАТ Укрсоцбанк, відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за попередньою змовою з іншими невстановленими особами та приватними структурами, здійснюють привласнення, розтрату майна Фірми «Т.М.М.» - ТОВ () шляхом зловживання своїм службовим становищем.

05 листопада 2019 року слідчим в ОВС слідчого управління ГСУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання речового доказу у кримінальному провадженні № 0004520 від 11 жовтня 2019 року, зокрема, квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, з метою збереження речового доказу та забезпечення майбутнього цивільного позову слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_7 просить накласти арешт на нерухоме майно у кримінальному провадженні 0004520, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з заявою (вх. № 31282 від 09.04.2020 року) в якій просив вирішити питання про арешт майна за його відсутності.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучено, а розгляд справи без повідомлення власника є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без повідомлення власника майна про час та місце судового засідання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, на яке слідчим планується накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0004520 від 11 жовтня 2019 року.

Більш того, матеріали клопотання не містять будь яких даних, які б документально підтверджували факт того, що були допитані працівники ДП «Сетам», ПАТ «Укрсоцбанк», приватні нотаріуси м. Києва, службові особи відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України, ТОВ «Приватна експертна служба» та кінцеві набувачі нерухомого майна, а також слідчим у повній мірі не проведено всього необхідного комплексу слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на встановлення тих фактів та обставин, які б вказували на те, шо зазначене в клопотанні нерухоме майно взагалі є доказом вчинення кримінально-протиправних дій.

Крім того, слідчий суддя критично оцінює, долучений до матеріалів клопотання, висновок експерта № 127/8-15/8 від 02 квітня 2020 року складений Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України, оскільки в порушення вимог ст. 101 КПК України, з нього неможливо встановити з яких даних експерт встановив ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 , на який слідчий просить накласти арешт, оскільки відсутній докладений опис проведених експертом досліджень.

Також слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні № 0004520 від 11 жовтня 2019 року, здійснюється ГСУ СБ України, а вище зазначений висновок експерта складений саме експертом СБ України, що може свідчити про упередженість фахівця, що проводив дослідження.

Крім цього, враховуючи те, що частиною 5 та 6 ст. 170 КПК України чітко встановлено, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, арешт накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0004520 від 11 жовтня 2019 року ні хто не набув жодного з перелічених вище процесуальних статусів.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування такого обмежувального заходу як арешт нерухомого майна, а саме: - квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0), яка на праві спільної часткової приватної власності належить громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , у розмірі частки: , та громадянину України ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , у розмірі частки: , із забороною здійснення будь-якого відчуження зазначеного майна та права розпорядження ним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт нерухомого майна у кримінальному провадженні № 0004520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1