Справа № 743/1254/20
Провадження №1-кс/743/220/20
УХВАЛА

11 вересня 2020 року смт. Ріпки

Слідчий суддя Ріпкинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 , про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

10.09.2020 року ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, зазначивши, що 14.01.2020 року, в рамках кримінального провадження № 0000024 від 13.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.248, ч.2 249 КК України ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду було накладено арешт на належні йому човен НОМЕР_1 з одним веслом та мотор «ЕVІNРUDЕ 20», які не зареєстровані за ОСОБА_2 у встановленому порядку.

Постановою слідчого СВ Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 07.08.2020 року кримінальне провадження № 0000024 за ознаками кримінальних правопорушеня передбачених ч.1 ст.248, ч.2 ст.249 КК України було закрито за відсутністю складу правопорушення, у зв`язку з чим відпала потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Таким чином, ОСОБА_2 , посилаючись на абз.1 ч.1 ст.170, п.1 ч.2 ст.170, ч.3 ст.170 КПК України, абз.2 ч.1 ст.174, ч.3 ст.174 КПК України, ч.6 ст.9, п.9 ст.7 КПК України, та зазначаючи, що в постанові про закриття кримінального провадження питання про скасування арешту не вирішувалося, просить скасувати арешт, накладений на весло, човен та двигун. .

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за клопотанням, виходячи з наступного. Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Крім того, арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З ухвали про накладення арешту на майно по справі № 743/51/20, вбачається, що ОСОБА_2 14.01.2020 року був присутнім в судовому засіданні при розгляді клопотання про арешт майна.

Постановою слідчого Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 07.08.2020 року підтверджується, що об`єднане кримінальне провадження № 0000024 від 13.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.248, ч.2 ст.249 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а копія постанови направлена до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області для притягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.85 КУпАП.

Частиною 3 ст.174 КПК України визначено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

З матеріалів доданих до клопотання, вбачається, що ОСОБА_2 не звертався до слідчого чи прокурора із заявою про повернення арештованого майна. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18 визначено, що слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття процесуального рішення у вигляді закриття кримінального провадження, арешт майна, застосований у кримінальному провадженні як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Чинний КПК України не передбачає прийняття слідчим суддею такого рішення, як відмова у відкритті провадження за клопотанням про скасування арешту майна. Разом з цим, ч.ч.5, 6 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Пунктами 2, 15, 19 ч.1 ст.7 КПК України передбачені такі загальні засади кримінального провадження, як законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та диспозитивність. Частиною 1 ст.9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами. Таким чином, оскільки питання щодо скасування арешту майна в межах кримінального провадження, що є закритим, має вирішуватись судом цивільної юрисдикції, слідчий суддя позбавлений можливості прийняти до розгляду аргументи власника майна, викладені у відповідному клопотанні, тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження, тим, що чинний КПК України має інститут попередньої перевірки матеріалів, що підлягають розгляду слідчим суддею (ст. 303-304 КПК України) та у ньому імплементовані процесуальні рішення у вигляді повернення такого матеріалу або відмова у відкритті провадження за ним, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за вказаним клопотанням.

Слідчим суддею також враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, відмова у відкритті провадження за клопотанням з підстави неможливості його розгляду в порядку кримінального судочинства не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. Керуючись ст.ст.7, 9, 22, 26, 170, 369, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про скасування арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів, з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1