Справа №639/6572/20
Провадження №1-в/639/884/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника ХВК №18 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 04.11.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі,

відбуваючого покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія №18», -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання захисник вказував, що засуджений відбув необхідну частину покарання для застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, про що свідчить, зокрема, наявність у засудженого 6 заохочень та відсутність непогашених стягнень.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його необгрунтованість. Зазначив, що за час відбування покарання ОСОБА_4 з метою стимулювання правослухняної поведінки був заохочений адміністрацією установи 2 рази (10.10.2019р. та 08.04.2020р.), проте на нього, за час відбування покарання накладались стягнення, на теперішній час засуджений ще не довів свого повного виправлення.

Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання з підстав, аналогічних доводам представника ДУ «Холодногірська виправна колонія №18».

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 04.11.2013р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишено раніше обраний -у вигляді домашнього арешту. Затримано ОСОБА_4 та направлено для відбування призначеного покарання 21.01.2014р.
Початок строку відбування покарання рахується з 21.01.2014 року, кінець строку відбування покарання 21.01.2021 року.

На момент розгляду подання 18.11.2020 року засуджений відбув 6 років 9 місяців 27 днів, лишилось 2 місяці 3 дні.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.01.2014 року. З 26.01.2014р. по 03.02.2014р. перебував в Ізмаїльському слідчому ізоляторі №22. За час перебування режим тримання не порушував, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 03.02.2014р. по 10.04.2015р. відбував покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№51)». За час відбування покарання дотримувався вимог режиму, за що мав 1 (одне) заохочення. Стягнень не мав, до праці не залучався.
З 10.04.2015р. по 01.05.2015р. за час перебування в Ізмаїльському слідчому ізоляторі (№22), порушив вимоги режиму тримання, за що мав 1 (одне) стягнення, яке на теперішній час погашено у встановленому законодавством порядку. Заохочень не мав, до праці не залучався.
З 01.05.2015р. по 21.06.2019р. відбував покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№51)». За час відбування покарання дотримувався вимог режиму, за що був заохочений адміністрацією установи 3 (три) рази, але змінив свою поведінку на гіршу за що мав 2 (два) стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законодавством порядку. До праці не залучався.
З 21.06.2019 року по 24.06.2019 року перебував в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)». За час тримання вимоги режим тримання не порушував, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 24.06.2019 року відбуває покарання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», де характеризується посередньо. З метою стимулювання право слухняної поведінки був заохочений адміністрацією установи 2 (два) рази, стягнень немає. Відповідно до статті 118 КВК України працевлаштований токарем на виробництві установи, до праці ставиться посередньо. Не завжди в повному обсязі виконує доручену роботу. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але позитивного прикладу іншим засудженим не подає. По відношенню до представників адміністрації намагається бути ввічливим. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Задовільно ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, належної ініціативи до цього не проявляє. Згідно ст. 123 КВК України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу для засуджених «Професія», «Підготовка до звільнення». До реалізації цих програм ставиться незацікавлено. Підтримує родинні стосунки з матір`ю шляхом листування та телефонних розмов. Згідно вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 року позову не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Раніше розглядався на комісіях державної установи «Південна виправна колонія №51» за ст. ст. 100-101 КВК України рішенням комісії установи від 21.03.2017 року (протокол №7) відмовлено. За ст. 82 КК України рішенням комісії установи від 27.07.2017 року (протокол №16) відмовлено. За ст. 81 КК України рішенням комісії установи від 26.09.2019 року ( протокол №18) відмовлено.
За час відбування покарання у період з 30.04.2015р. по 05.02.2019р. засуджений ОСОБА_4 мав 3 (три) стягнення: 30.04.2015р. - попередження, 08.12.2016р. догана, 05.02.2019р. сувора догана.
Згідно матеріалів, наданих до суду , до ОСОБА_4 за час відбування покарання було застосовано 6 заохочень, а саме: 10.01.2015 року, 23.06.2016 року, 26.03.2018 року, 25.10.2018 року, 10.10.2019 року та 08.04.2020 року, проте останній мав 3 стягнення 30.04.2015 року, 08.12.2016 року, 05.02.2019 року за зберігання заборонених предметів, вилучення під час обшуку продуктів шумування. Так, після отримання ОСОБА_4 останнього стягнення, до останнього було застосовано 2 заохочення в подальшому для стимулювання правослухняної поведінки. Вказані обставини свідчать про пристосування засудженого до вимог порядку відбування покарання, з можливістю застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України. На думку суду, заохочення засудженого адміністрацією установи з метою стимулювання його правослухняної поведінки, ще не є ознакою виправлення засудженого. Така поведінка засудженого під час відбування покарання свідчить про нестабільність останнього.

Суд також зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що весь строк відбування покарання засуджений характеризується посередньо, згідно рішення комісії ДУ «ПВК (№51)» навіть не стає на шлях виправлення, а період зміни його поведінки на кращу має досить нетривалий характер, а тому в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим.

За вказаних обставин сам лише факт наявності у ОСОБА_4 двох неповнолітніх дітей, за змістом ст. 81 КК України, не може бути підставою його умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладено, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1