Єдиний унікальний № 243/9752/20
№ 1-кп/243/322/2021
В И Р О К
Іменем України
22 січня 2021 року м. Слов`янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000592 від 13.10.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Слов?янськ Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1)14.11.2014 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 місяців арешту,

2)30.04.2015 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 260, 70 ч. 4, 72 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнився 23.08.2017 р. по відбуттю строку покарання,

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2020 року о 23 год. 00 хв. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_6 між останніми на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область лівого вуха ОСОБА_6 , заподіявши синці лівої вушної раковини, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно ОСОБА_7 лише в межах висунутого йому обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті від 28 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав повністю, зазначив, що станом на 11.10.2020 р. проживав разом з потерпілою ОСОБА_6 - матір`ю в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Ні в той день, ні в інші дні у них конфліктів не було, тілесних ушкоджень він матері не завдавав, вона відносно нього безпідставно звертається до поліції, причину пояснити не може, про притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності за насильство відносно матері не пам`ятає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що обвинувачений є її рідним сином. 11.10.2020 р. вона ходила в гості. Повернулась пізно ввечері та почала дивитись телевізор, де усміхнулась під час перегляду передачі, а син ОСОБА_7 подумав, що вона з нього сміється. Внаслідок цього у них виник конфлікт, в ході якого син став її ображати та вдарив кулаком правої руки в ліве вухо, після чого вона була вимушена піти з квартири. Вона пішла до сусіда ОСОБА_8 та розповіла все йому, а також зателефонувала доньці ОСОБА_9 . До завдання ударів сином у неї тілесних ушкоджень не було.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що потерпіла є її матір`ю, обвинувачений її братом. У жовтні 2020 р. мати ОСОБА_6 перебувала з іншими родичами у неї в гостях, поїхала додому близько 20-21 години, а вранці зателефонувала мати та повідомила, що її побив син ОСОБА_7 . Вона забрала мати до себе, під час спілкування вона бачила у матері синці на лівому вусі, яких не було коли мати поверталась від неї додому. Після цих подій мати тиждень жила у неї, бо боялась повертатись додому. На даний час вона також проживає у сусідів, бо боїться ОСОБА_7 . Останній після звільнення з місць позбавлення волі знущається над матір`ю, ніде не працює, вимагає з неї гроші, мати не дає, тому виникають сварки. Мати неодноразово зверталась до поліції і ОСОБА_7 притягали до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно матері, проте він висновків не зробив.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що є сусідом родини ОСОБА_12 . 11.10.2020 р. близько 23 години ОСОБА_6 прийшла до нього та повідомила, що її син ОСОБА_13 побив її, у неї були синці на обличчі, гематоми на голові. Про це вона повідомила дочку, а потім звернулась до поліції. ОСОБА_7 після звільнення з місць позбавлення волі ніде не працює, перебуває на утриманні матері, раніше неодноразово бив матір, але вона не завжди зверталась до поліції.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_3 , є сусідкою родини ОСОБА_12 . Її відомо від сусідки про те, що ОСОБА_13 у жовтні 2020 р. побив матір. Цю родину вона знає дуже добре, обвинувачений характеризується негативно, ніде не працює, вимагає від матері гроші, знущається з неї та постійно застосовує до неї фізичне насильство. ОСОБА_6 вимушена вже кілька місяців проживати у сусідів. У жовтні 2020 р. ОСОБА_7 в черговий раз побив свою мати, вона бачила її з синцями на обличчі та рекомендувала звернутися до поліції. Окрім ОСОБА_7 його матір ніхто не бив та не заподіював тілесних ушкоджень.

13.10.2020 р. до ЄРДР було внесено відомості за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України, а саме: ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження своїй матері ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 13.10.2020 р., вона повідомила про те, що 11.10.2020 р. о 23:00 год. її син ОСОБА_13 в кв. АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження, просила притягнути його до кримінальної відповідальності та направити до судово-медичного експерта.

Згідно довідки №28 від 13.10.2020 р. КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» ОСОБА_6 оглянута лікарем, встановлено діагноз «забій лівої вушної раковини, множинні синці, гематоми грудної клітини», травма отримана 11.10.2020 р., що підтверджує показання потерпілої та свідків про час, місце та обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта № 342 від 19.10.2020 р., складеного на підставі постанови слідчого від 15.10.2020 р., при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці лівої вушної раковини, лівої кісті, грудної клітки зліва утворились від ударної дії тупих предметів, можливо, в зазначений термін, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 15.10.2020 р. та фототаблиці до нього вбачається, що в кабінеті Слов`янського ВП ГУНП ОСОБА_6 розповіла та показала обставини та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень 11.10.2020 р. о 23.00 год. з боку сина ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта № 347 від 19.10.2020 р., можливо виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 при обставинах, на які вона вказує під час проведення слідчого експерименту та на допиті.

Відповідно до висновку експерта № 359 від 28.10.2020 р. локалізація та характер виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень виключають їх утворення від дії власної руки. Для їх утворення необхідно не менш трьох травматичних впливів.

Аналізуючи висновки судових експертиз, суд приймає їх як належні, допустимі та достовірні докази, які отримані в передбаченому законом порядку. Експертизи проведенні компетентними спеціалістами, узгоджуються з іншими доказами по справі (показаннями потерпілої, свідків, медичними документами).

Судом також приймаються як достовірні показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , які не мають в собі внутрішніх протиріч, є послідовними та підтверджуються медичними документами, протоколами слідчих дій, висновками судових експертиз, показання ж обвинуваченого суд розцінює як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності та до уваги не приймає.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого ОСОБА_13 повністю доведено, а вчинене обвинуваченим суспільне небезпечне діяння правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_15 у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (вчинений злочин віднесений до категорії кримінальних проступків), сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, характер, ступінь його суспільної небезпеки; відомості про особу обвинуваченого (у вересні 2020 р. притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї відносно матері ОСОБА_6 , які мали місце 22.08.2020 р. та 06.09.2020 р., раніше неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо), потерпіла наполягала на найсуворішому покаранні обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря нарколога з березня 2019 року з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, зловживання зі шкідливими наслідками».

У матеріалах кримінального провадження відсутні належні й допустимі відомості щодо наявності сумнівів в осудності засудженого, питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру не ставилося та не вирішувалося органом досудового розслідування чи судом, також про це не зазначала й сторона захисту. А наявна в матеріалах справи довідка про те, що засуджений перебуває під наркологічним диспансерним наглядом з діагнозом «розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю не свідчить і не може свідчити про сумніви в осудності останнього та можливості застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням поведінки засудженого на момент вчинення злочину та розгляду кримінального провадження, відсутності жодних даних щодо його неосудності, стану психічного та фізичного здоров`я останнього (особа молодого віку, працездатний), суд дійшов висновку про те, що право на захист засудженого за відсутності його захисника порушено не було, оскільки підстав для обов`язкової участі захисника, визначених у ст. 52 КПК, судом не встановлено.

Аналогічна позиція викладена в правому висновку, який міститься у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (51-7003кмо18) та в якому зазначено, що самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК.

Така ж правова позиція викладена у постанові ВС ККС від 10.07.2019 р. справа № 752/22085/16-к

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається рецидив кримінальних правопорушень та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_13 буде досягнуто при призначенні йому покарання у виді громадських робіт. Суд вважає недоцільним призначення ОСОБА_7 альтернативних видів покарання, передбачених санкцією ст. 125 ч. 1 КК України, а саме виправних робіт та штрафу, оскільки ОСОБА_7 не працевлаштований, працездатний, але не працює, суспільно корисною працею не займається, доходів не має.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_13 не застосовувались.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов?янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1