КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 758/1238/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3821/2020
Категорія ч. 1 ст. 382 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000238 стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року затверджено укладену 30 січня 2020 року угоду про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватою в умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили за наступних обставин.
Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2018 у справі № 757/14077/18-ц задоволено заяву представника позивача ОСОБА_11 - ОСОБА_12 про вжиття заходів забезпечення позову у межах розгляду зазначеної справи.
Відповідно до цієї ухвали накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а також на інші об`єкти нерухомого майна та заборонено ОСОБА_8 вчиняти дії щодо будь-якого розпорядження (в тому числі передачі в платне або безоплатне користування іншим особам) та заборони іншим особам вчиняти дії щодо користування (в тому числі оренди та використання для проживання) зазначеною квартирою та іншими об`єктами нерухомого майна.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та підлягає негайному виконанню.
На виконання вищевказаної ухвали Печерського районного суду м. Києва приватним виконавцем ОСОБА_13 18.05.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56438192 з виконання ухвали суду №757/14077/18-ц від 07.05.2018 та ОСОБА_8 про зміст вимог ухвали суду була повідомлена.
Зокрема, на адресу ОСОБА_8 приватним виконавцем ОСОБА_13 неодноразово направлялися вимоги про заборону вчиняти дії щодо будь-якого розпорядження (в тому числі передачі в платне або безоплатне користування іншим особам) та заборони іншим особам вчиняти дії щодо користування (в тому числі оренди та використання для проживання) зазначеним в ухвалі суду майном.
Незважаючи на такі вимоги та достовірно знаючи про наявність заходів забезпечення позову, ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи на меті невиконання вимог, зазначених в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2018, з корисливих мотивів, а саме з метою власного збагачення, на підставі договору найму №2501 від 01.02.2016 надавала ОСОБА_14 в оренду квартиру АДРЕСА_2 .
Отже ОСОБА_8 умисно не виконала ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року по справі №757/14077/18-ц, яка набрала законної сили, чим заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам, гарантованих Конституцією України та іншими Законами України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що конструкція складу інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, передбачає участь потерпілого. При цьому відсутність відповідного процесуального рішення про залучення потерпілого до кримінального провадження не позбавляє ОСОБА_11 наданих чинним кримінальним процесуальним законодавством прав. Проте суд залишив поза увагою наявність потерпілого у даному кримінальному провадженні та відсутність його згоди на затвердження угоди про визнання винуватості, що є істотним порушенням вимог ч. 4 ст. 469 КПК України. Отже вирок на підставі угоди про визнання винуватості є незаконним, оскільки ухвалений без згоди потерпілого у кримінальному провадженні, в якому така угода не могла бути укладена.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_8 посилаючись на те, що умови угоди про визнання винуватості, її форма і зміст відповідають вимогам КПК та КК України і не порушують права та інтереси інших осіб, оскільки у кримінальному провадженні потерпілих немає, заяв про визнання потерпілими під час досудового розслідування від будь-кого не надходило, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,заперечення обвинуваченої та захисника щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною ОСОБА_8 , цим вимогам відповідає.

Так, у ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено випадки коли між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про визнання винуватості.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України така угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

У кримінальному провадженні, у якому бере участь потерпілий або потерпілі, укладення угоди про визнання винуватості не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначено у ст. 472 КПК України. В угоді мають бути зазначені її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, та наслідки невиконання угоди.

За змістом статтей 474, 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляд суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваною ОСОБА_8 , згідно якої остання беззастережно визнала вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, що згідно зі ст. 12 КПК України є нетяжким злочином та погодилася з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_8 та реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що в провадженні немає потерпілого.

Суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, заслухавши думки учасників процесу, зокрема прокурора, між яким було укладено угоду про визнання винуватості, та який підтримав угоду з обвинуваченою ОСОБА_8 і просив її затвердити, перевіривши дотримання сторонами вимог ст. 472 КПК щодо змісту угоди про визнання винуватості, переконавшись у добровільності позиції ОСОБА_8 , правильному розумінні останньою суті угоди та її наслідків, не встановивши передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України обставин, які були б підставою відмови у затвердженні угоди, дійшов обґрунтованого висновку про можливість затвердження угоди з призначенням ОСОБА_8 узгодженої сторонами міри покарання.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 на підставі угоди, на переконання колегії суддів, є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 475 КПК України.

Що стосується доводів прокурора про порушення прав та інтересів ОСОБА_11 під час прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 ст. 3 КПК України, стороною кримінального провадження є також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом.

Частиною 7 ст. 55 КПК України передбачено, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Тобто, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості залучення до провадження постраждалу особу та набуття нею статусу потерпілого, якщо вона цього не бажає, у такому разі її можна залучити до провадження лише як свідка.

Колегією суддів встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, були внесені до ЄРДР за повідомленням приватного виконавця. ОСОБА_11 не подавав заяву про залучення його до провадження як потерпілого, тому він не набув такого статусу. Водночас прокурор був ініціатором укладання угоди, яка і була затверджена судом на законних підставах. Отже суд першої інстанції належним чином перевірив дотримання прокурором при укладені угоди вимог ст. 469 КПК України, умови цієї угоди не порушують права та законні інтереси потерпілого з огляду на відсутність такого учасника кримінального провадження.

За вказаних обставин, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4