Справа № 761/3216/18
Провадження № 1-кп/761/767/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, судове засідання у кримінальному провадженні № 0015569 від 30 грудня 2017 року щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015569 від 30 грудня 2017 року.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що будучи суб`єктом декларування, умисно не подав декларацію особи, уповноваженої на функції держави або місцевого самоврядування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України за наступних обставинах.

ОСОБА_6 обіймаючи у період з 12 листопада 2015 року по 06 квітня 2016 року посаду начальника відділу експлуатації управління інфраструктури Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві та будучи відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, у порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону, умисно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України, при наступних обставинах.
Так, відповідно до наказу від 12 листопада 2015 року № 996-0 начальника Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, ОСОБА_7 призначено на посаду начальника відділу експлуатації управління інфраструктури Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві.
На підставі наказу начальника Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 04 квітня 2016 року № 347-о ОСОБА_6 з 06 квітня 2016 року звільнений із вказаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності.
Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві є територіальним органом Державної фіскальної служби У країни, яка згідно із Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної служби. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. 1, підпункті «а» п. 2 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.
Частиною 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" п. 2, п. 5 ч. 1 ст. З, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави -або місцевого самоврядування, за минулий рік.
ОСОБА_8 було достовірно відомо про передбачений законодавством обов`язок його, як державного службовця, який припинив діяльність пов`язану з виконанням функцій держави чи місцевого самоврядування, наступного року після звільнення подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Так, під час перебування на посаді 25 травня 2015 року ОСОБА_6 був ознайомлений під розпис із Попередженням про обмеження, спрямовані на запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і одержанню неправомірної вигоди або подарунка та поводження з ним, щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання вимог фінансового контролю.
Також, 06 квітня 2016 року у день звільнення з посади, ОСОБА_6 при оформленні Обхідного листка, під розпис був ознайомлений працівником управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у м. Києві із положеннями ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», якою передбачено обов`язок державного службовця, що припинив діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом одного року після звільнення подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними законом.
Крім того, 06 квітня 2016 року у день звільнення з посади, ОСОБА_6 під розпис був ознайомлений працівником управління по роботі з персоналом ТУ ДФС у м. Києві із Повідомленням про обов`язок державного службовця подати декларацію про доходи особою, яка припинила діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, а також був попереджений про передбачену законодавством адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, декларування недостовірної інформації та умисне неподання суб`єктом декларування декларації.
Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 2 від 10 червня 2016 року «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088, визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи. Перший етап роботи системи розпочався 01 вересня 2016 року, для суб`єктів декларування, які займають, згідно зі ст. 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 липня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування, у тому числі осіб, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23 березня 2017 року №1975-VIII, строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше продовжено до 01 травня 2017 року.
Таким чином, ОСОБА_6 , відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 366-1 КК України являвся суб`єктом декларування, був зобов`язаний подати декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави, яка припинила таку діяльність, за 2016 рік та достовірно знав про цей передбачений законодавством обов`язок.
Незважаючи на вказані обставини, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, посягаючи на встановлений законодавством порядок функціонування системи запобігання корупції в Україні, ОСОБА_6 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, вирішив не подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яким він являвся до 06 квітня 2016 року, та не подав її у визначений законодавством термін, тобто до 01 травня 2017 року.
У зв`язку із цим, діючи у порядку ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 15 серпня 2017 року № 51-08/28792/17 повідомило ОСОБА_7 про факт неподання ним декларації та зобов`язання подати її протягом 10 днів із для отримання повідомлення.
18 серпня 2017 року, ОСОБА_6 у відділенні поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» № 134 по вул. Симиренка, 1/2 у м. Києві, особисто отримав зазначене вище повідомлення та ознайомившись із його змістом, достовірно усвідомив факт необхідності подання декларації за 2016 рік до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також передбачену КК України кримінальну відповідальність за її неподання.
Разом із тим, продовжуючи реалізовувати свій протиправний намір, направлений на невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», переслідуючи кримінально-протиправну мету щодо умисного неподання декларації, передбачаючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , будучи суб`єктом декларування, проігнорував повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції від 15 серпня 2017 року, не пройшов реєстрацію на офіційному веб-сайті Національного агентства, не вчинив інших необхідних та можливих дій, спрямованих на виконання свого обов`язку, проявив несвідомість і бездіяльність, та нехтуючи встановленим законодавством порядком функціонування системи запобігання корупції в Україні, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року, за яким ст. 366-1 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України.
Прокурор ОСОБА_4 не заперечував щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з набранням чинності закону, який скасовує кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Пунктом 4 частини 1 статті 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
При цьому, статтею 284 КПК України не визначено як підстав, так і порядку закриття кримінального провадження внаслідок визнання рішенням Конституційного Суду України певного закону чи частини закону такими, що не відповідають Конституції України (тобто неконституційними).
В той же час, статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінально - процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, судом можуть застосовуватися загальні засади кримінального провадження.
Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.
Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вказані норми кореспондуються із статтею 8 Конституції України, за якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
27 жовтня 2020 року рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 (справа №1-24/2020(393/201) статтю 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) і визначено, що вона втрачає чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.
Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України. Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
За статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України набрало законної сили 27 жовтня 2020 року та є обов`язковим.
В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Тобто, в даному випадку скасування норми, яка передбачала кримінальну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, не відбулось, проте стаття 366-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_3 , втратила чинність з 27 жовтня 2020 року внаслідок визнання її неконституційною за рішенням Конституційного Суду України.
Таким чином, на час вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, ст. 366-1 КК України була чинною згідно із Законом № 1700-VІІ від 14.10.2014 (із змінами та доповненнями). Станом на момент повідомлення ОСОБА_3 про підозру і вручення йому обвинувального акта, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України також діяла, а з 27 жовтня 2020 року, ст. 366-1 КК України втратила чинність.
З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність.
Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до кримінальної відповідальності та уникнути негативних наслідків застосування кримінального закону.
Таким чином, оскільки інкриміноване ОСОБА_3 діяння за ст. 366-1 КК України на даний час не є протиправним і кримінально караним, то суд вважає за можливе закрити дане кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 286 КПК України.
Крім того, судом також береться до уваги висновок Кримінального касаційного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 (справа 556/1381/18, провадження № 51-6250км19), згідно з яким рішення про закриття провадження може бути прийнято судом на будь-якій стадії (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).
З урахуванням вище наведеного, враховуючі загальні засади кримінального провадження (зокрема верховенства права та законності), суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку із Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року, за яким ст. 366-1 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України, слід задовольнити, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015569 від 30 грудня 2017 року, закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 284 КПК.

Керуючись ст. ст. 284, 350, 369, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015569 від 30 грудня 2017 року - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності норми Кримінального кодексу України через визнання її неконституційною.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.
Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано.

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_1