У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0001894, 0002294

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волгодонськ Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє: 09.12.2019 р. Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2019 р., та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалено рахувати строк відбування покарання з моменту затримання. Зараховано ОСОБА_5 строк відбуття остаточного покарання відбуте ним покарання у період з моменту його затримання відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2019 року до моменту його затримання на виконання цього вироку Центрального районного суду м. Миколаєва.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнень до неї.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції порушено його право на захист, оскільки при проведенні судового розгляду в режимі відеоконференції його фіксація велася неповно, при висловленні ним останнього слова зв`язок перервався, чим було позбавлено на останнє слово. Окрім того, вирок йому не оголошений.

Окрім того, на його думку, суд першої інстанції невірно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України та при призначенні покарання не врахував вирок Ленінського районного суду м. Кропивніцького.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10 травня 2019 року ОСОБА_5 в приміщенні дошкільного закладу № 74, розташованого у будинку по вул. Терасній, 12 «а» у м. Миколаєві, таємно заволодів належними ОСОБА_7 мобільним телефоном марки "HUAWEI P smart 2019" вартістю 3863,33 грн та грошовими коштами у сумі 700 грн. Після чого з місця вчинення злочину ОСОБА_5 , утримуючи викрадене, зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 4563 грн 33 коп.

19 червня 2019 року ОСОБА_5 , в приміщенні "Школи вищої спортивної майстерності", розташованої у буд. 4 по вул. Інгульський узвіз у м. Миколаєві, таємно заволодів майном ОСОБА_9 на загальну суму 2144 грн 23 коп.
Після чого з місця вчинення злочину ОСОБА_5 , утримуючи викрадене, зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_5 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів є обґрунтованими. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про неправильність призначення йому покарання, то ці доводи позбавлені підстав.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме вчинення злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно, має ряд хронічних хвороб, не має постійного місця проживання, не працює.

Суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, визнання винуватості та сприяння у досудовому розслідуванні. Обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічні злочини. Зазначене свідчить про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.

Отже, з огляду на наведені дані про особу винного, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів та наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, врахованих суд першої інстанції, ОСОБА_5 призначено покарання відповідно до вимог ст.ст. 65, 66 КК України.

За злочини, передбачені ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі за розміром, яке передбачене санкцією зазначеної статті Закону, та, на думку суду, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції невірно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України та не врахував вирок Ленінського районного суду м. Кропивницького, є неспроможними, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вирок Ленінського районного суду м. Кропивницького було ухвалено 10 березня 2020 року (а.с. 128) тобто, після ухвалення оскаржуваного вироку.

На момент ухвалення оскаржуваного вироку встановлено, що злочини були вчинені до постановлення вироку Кіровського районного суду м. Кропивницького від 09.12.2019 р. (а.с. 162-163). А тому, суд першої інстанції остаточне покарання правильно визначив за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням саме вироку Кіровського районного суду м. Кропивницького.

Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист, оскільки йому не було надано останнє слово та не був оголошений вирок, вони не є слушними, з огляду на наступне.

З відеозапису судового засідання та журналу судового засідання вбачається, що 20 лютого 2020 року судове засідання відбувалося за участю обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «СІЗО м. Одеса». При цьому, під час судового розгляду судом першої інстанції дотримано вимоги закону щодо процедури судового розгляду, а відеозапис є чітким, усі пояснення обвинуваченого зафіксовані повністю.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції нібито не надано можливості на останнє слово, є голослівними. З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_5 повністю висловився, про що впевнився головуючий суддя та о 14:37 повідомив, що суд видаляється до нарадчої кімнати.

Зазначене під час апеляційного розгляду також підтвердила потерпіла ОСОБА_7 , яка пояснила, що обвинуваченому суд надав право на останнє слово та не обмежував ОСОБА_5 під час його виступу.

Згідно журналу судового засідання, о 17.04 год суд повернувся з нарадчої кімнати. Проте, за повідомленням відповідальної особи ДУ « СІЗО м. Одеса», відео зв`язок з судом не було забезпечено. Тому, вирок оголошено без участі обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с. 97).

В подальшому, копія вироку вручена ОСОБА_5 , а також копії журналів судового засідання, диски, а під час апеляційного розгляду і усі копії матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 хоча і не був присутній при проголошенні вироку з вище наведених підстав, але копія вироку йому була вручена та він скористався правом на апеляційне оскарження, що позбавляє підстав вважати про істотні порушення його процесуальних прав, про що стверджує апелянт.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2