1-кс/756/2276/20

УХВАЛА
29 жовтня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових за № 0005436 від 28.10.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі.
Дослідивши клопотання та додані до нього документи, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує,що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005436 від 28.10.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

27.10.2020 року до Оболонського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява про те, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено факт здійснення забороненої законодавством господарської діяльності, а саме зайняття гральним бізнесом.

27.10.2020 слідчим невідкладно було проведено огляд місця події в приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено системні блоки у кількості 15 штук, монітори у кількості 16 штук, клавіатури у кількості 15 штук, комп`ютерні миші у кількості 15 штук, які визнані речовими доказами у справі, з метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно - необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не вбачаються підстав вважати, що майно було вилучене під час огляду місця події правомірно та має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема було предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1, ст.356 КК України.
Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
Крім того, слідчому ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м.Києва від 29.10.2020 слідчому відмовлено в проведенні огляду під час якого було вилучено майно.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту не доведені, тому його слід залишити без задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170,171, 372, 376, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
У задоволенні слідчого Оболонського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових за № 0005436 від 28.10.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1