Справа №579/1806/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/538/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 26 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22грудня 2020 року включно.

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ? ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням свободи, а саме, заставу. Вважає, що слідчим суддею не було перевірено всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Ставить під сумнів кваліфікацію дій за ч. 4 ст. 187 КК України. Вказує про не доведеність заявлених ризиків.

До Кролевецького районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим з начальником Кролевецького відділу Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся старший слідчий СВ Кролевецького ВП ГВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 , про застосування відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

ОСОБА_6 підозрюється в тому, що напередодні 24 жовтня 2020 року, спільно з не встановленою слідством особою, переслідуючи корисливий мотив, попередньо розподіливши ролі та механізм вчинення злочину, здійснили розбійний напад на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за місцем їх проживання, а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , заподіявши потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Слідчий вважає, що є достатні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній вчинив корисливий особливо тяжкий злочин на території м. Кролевець, ніде не працює. На думку слідчого, сукупність доказів до даному провадженню свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризиків переховування від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 26 жовтня 2020 року, задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням застави.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Із матеріалів провадження вбачається, що 24 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 було внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто про вчинення розбою, поєднаного з проникненням у житло потерпілого та організованою групою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у своїй сукупності, на даній початковій стадії досудового розслідування є достатніми для такого висновку, а саме: протоколом огляду місця події (а. п. 5 - 15); протоколом допиту потерпілого (а. п. 16 - 18); протоколом допиту потерпілого (а. п. 19 - 21); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а. п. 22 - 24); довідкою лікаря хірурга (а. п. 29); довідкою про судимості підозрюваного (а. п. 30 - 31); протоколом обшуку (а. п. 41 - 44).

Апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об?єднаного Королівства», «Мюррей проти Об?єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави зазначив, що саме такий вид запобіжного заходу здатен запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

При цьому, суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в тому числі й у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Стаття 6 частина 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу на процесуальну поведінку підозрюваного, при цьому, слідчим суддею акцент робився саме на необхідність застосування такого запобіжного заходу який би створював баланс між процесуальними обов`язками підозрюваного та дієвістю самого кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею для оцінки ризиків, серед іншого, до уваги бралися моральні якості підозрюваного, його репутація, спосіб життя, що повністю узгоджується із практикою ЄСПЛ викладеною в рішенні «Мамедова проти Російської Федерації».

За вищевказаних обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, в даному випадку і за даних обставин справи, до підозрюваного можливо застосувати винятковий запобіжний захід, оскільки прокурор при розгляді даного клопотання довів не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а й не можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, в тому числі і тих про які йде мова в апеляційні скарзі захисника.

Крім того, слідчим суддею в даному випадку бралися до уваги і особливості предмету злочинного посягання, зокрема, мова в даному випадку йде не лише про майно особи, а й про її здоров?я, а також про проникнення до житла потерпілого, та форма взаємодії нападників, що само по собі в сукупності свідчить про підвищений ризик суспільної небезпечності інкримінованого діяння.

Обставини, на які вказує захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом при прийнятті рішення, в зв`язку з чим до підозрюваного застосовано винятковий запобіжний захід, який, на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості злочину та його наслідкам.

Крім того, зазначені захисником обставини на спростування клопотання слідчого, на думку колегії суддів, нічим не обґрунтовані, оскільки наявність певних даних про його особу жодним чином не нівелюють наслідки вчиненого, а тим паче вказані захисником обставини (міцні соціальні зв?язки, наявність дружини, двох дітей та батьків похилого віку, а також стан здоров?я) не стали запобіжниками для не вчинення кримінального караного діяння.

Що стосується стану здоров?я підозрюваного, то захисником не надано доказів того, що наявні певні проблеми зі здоров?ям підозрюваного є істотною перешкодою для застосування запобіжного заходу, в тому числі найбільш суворого.

Оскільки в результаті злочинних дій потерпілим було спричинено тілесні ушкодження тому, на думку суду апеляційної інстанції, слідчим суддею обґрунтовано було враховано вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України і не застосовано заставу.

Що стосується висновків слідчого судді з приводу ризиків заявлених у клопотання слідчого то вони отримали належну оцінку з боку слідчого судді, а саме, останнім до уваги бралося тяжкість ймовірного покарання, спосіб вчинення злочину, особа підозрюваного, а тому доводи апеляційної скарги з приводу не обґрунтованості ризиків є безпідставними.

Доводи щодо не вірної кваліфікації дій також є не обґрунтованим, для даної стадії провадження, оскільки у матеріалах міститься достатньо даних на підтвердження обставин пред?явленої підозри, а їх аналіз, оцінка та співставлення це вже задача інших стадій процесу.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, з врахуванням наслідків від вчиненого.

За таких обставин, висновок слідчого судді є законним і обґрунтованим, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 178, 181, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 26 жовтня 2020 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням застави, залишити без зміни, а апеляційну захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4