ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2315/20 Справа № 212/6587/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001618 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Григоропіль Григоропільського району р.Молдова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 02.07.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкас за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений з місць позбавлення волі 15.12.2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 20 серпня 2020 року включно.
Суд врахував відсутність міцних соціальних зв`язків, те, що обвинувачений не працює, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, реєстрації у місті Кривому Розі не має, стороною захисту не надано відомостей про місце постійного чи тимчасового проживання обвинуваченого.
Також, суд взяв до уваги прецедентну практику ЄСПЛ та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 на момент його затримання ніде не працював, а також враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, існує ризик переховування його від суду. Також існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, які не допитані в судовому засіданні.
Суд дійшов висновку, що стороною захисту не надано належних доказів, які б вказували на можливість зміни запобіжного заходу, а тому, на даний час необхідно продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Зазначає, що його термін тримання під вартою вже становить майже два роки, при цьому сторона захисту під час розгляду клопотання прокурора вирішення цього питання поклала на розсуд суду, а в обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив одні й ті ж самі обставини справи. Однак ні слідчий суддя, який вперше застосував цей запобіжний захід до нього, ні суд під час судового розгляду не звернули увагу на суттєві процесуальні порушення з боку органу досудового розслідування під час його затримання та не проаналізували наявність ряду ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та вагомість зібраних доказів у справі про вчинення саме ним цього злочину. Вважає, що такими порушеннями є недотримання вимог статтей 207, 208, 212 КПК України, а саме: проведення його затримання без ухвали слідчого судді, відсутність вказівки в протоколі затримання фактичного місця затримання, не роз`яснення його процесуальних прав при затриманні, оскільки в протоколі відсутній підпис про ознайомлення з процесуальними правами, а наявність лише підпису про отримання цього протоколу не є підтвердженням факту роз`яснення процесуальних прав. Ці порушення, на його думку, свідчать про недопустимість доказів у розумінні ст. 86 КПК України, які не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, у тому числі і щодо обрання чи продовження дії запобіжного заходу. При цьому, основні свідки по справі вже були допитані судом, крім того, суду надавалося свідоцтво про народження його доньки ОСОБА_9 , 2014 року народження, що суперечить висновкам суду про відсутність в нього на утримання дітей. Вважає, що до нього можливо застосувати цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його співмешканки в її будинку у м. Кривому Розі, яка надала свою усну згоду на це в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0001618 від 09.06.2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 10.07.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 23.06.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які не допитані в судовому засіданні, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який не працює, міцних соціальних зв`язків не має, а також, що у ОСОБА_6 не має реєстрації в м. Кривий Ріг та відсутні відомості про місце його постійного чи тимчасового проживання, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Доводи обвинуваченого про те, що він вже майже 2 роки перебуває під вартою не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, не всі свідки допитані, встановлено наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
При цьому в ході апеляційного перегляду встановлено, що тривалість розгляду обумовлена також тим, що обвинувачений відмовлявся виходити до зали судового засідання, крім того, не з`являються для допиту свідки сторони захисту, проводиться експертиза.
Твердження ОСОБА_6 про те, що рішення суду обгрунтовано одними й тими ж підставами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.
Посилання обвинуваченого на процесуальні порушення під час досудового розслідування колегія суддів вважає безпідставними на цій стадії судового розгляду кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Також доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недопустимості доказів, викладених в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Твердження обвинуваченого про те, що основні свідки у цьому кримінальному провадженні вже допитані судом є безпідставним, оскільки, відповідно до ч.2 ст.349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Так, судом першої інстанції зазначено, що наявний ризик незаконного впливу на свідків, оскільки не всі свідки допитані в судовому засіданні.
Посилання ОСОБА_6 на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, 2014 року народження, колегія суддів вважає таким, що не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4