ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

а також сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі-Волинському кримінальне провадження №000018 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, з вищою освітою, одруженого, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приватний підприємець, раніше судимого:

1)12.02.2018 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.197-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.;

2) 18.06.2019 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 весною 2019 року ( точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлено), без отримання встановлених законодавством документів на використання земельної ділянки, в порушення встановлених норм, самовільно зайняв земельну ділянку, яка відноситься до земель охоронної зони, на якій розмістив торгівельний кіоск на колесах, площею 6 м2 та холодильник для напоїв, площею 0.7 м2.

Так, ОСОБА_4 , будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, з метою здійснення підприємницької діяльності, діючи всупереч вимогам ст..ст.112, 116-126 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, не отримавши рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, самовільно зайняв частину земельної ділянки комунальної власності площею 6.7 м2, яка по АДРЕСА_2 , та розмістив на ній тимчасові переносні споруди торгівельний кіоск на колесах та холодильник для напоїв.

Відповідно до історико - архітектурного опорного плану міста Володимира-Волинського затвердженого наказом міністерства культури, молоді та спорту України № 482 від 03.02.2020 року та Генерального плану розвитку Державного історико-Культурного заповідника «Стародавній Володимир», затвердженого рішенням Володимир-Волинської міської ради №15/5 від 27.08.2004 р., земельна ділянка по АДРЕСА_2 , згідно ст.32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» входить у охоронні зони пам`яток культурної спадщини, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчиненому щодо земель в охоронних зонах.

08 лютого 2021 року між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку під час судового засідання подано на затвердження суду.

За змістом угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.2 ст.197-1 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України. Під час судового засідання захисник ОСОБА_5 пояснив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Така угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як встановлено судом, у відповідності до положень ст.12 КК України, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення класифікується як нетяжкий злочин.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено судом розглядом даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем свого постійного проживання, щиро покаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільно усунув заподіяний ним збиток ще у вересні 2020 року, що підтверджено наявними матеріалами кримінального провадження та не заперечувалося стороною обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , встановлено його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив кримінальних правопорушень.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами більш м`якої міри покарання, ніж це передбачено санкцією частини другої статті 197-1 Кримінального кодексу України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, речові докази та судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 370-374, 469, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 08 лютого 2021 року про визнання винуватості між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 і обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_4 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1