ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.09.2020 Справа №607/7027/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду в місті Тернополі під час судового засідання обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000524 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. Хоростець Козівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не депутата, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в :
суд визнав доведеним, що 12 лютого 2020 року близько 15 год. 45 хв. в ОСОБА_4 , який перебував в приміщенні магазину «BIG BOSS», що по вул. Вишнівецького, 9, в м. Тернополі, виник раптовий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 12 лютого 2020 року близько 15 год. 35 хв., прийшов до приміщення магазину «BIG BOSS», що по вул. Вишнівецького, 9, в м. Тернополі, щоб придбати продукти харчування. При цьому із собою приніс поліетиленовий пакет, який поклав до камери зберігання речей під №10 та направився до торгівельної зали вищевказаного магазину. В той же день, близько 15 год. 45 хв. ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні магазину «BIG BOSS», що по вул. Вишнівецького, 9, в місті Тернополі, підійшов до камер зберігання речей, де він відчинив камеру зберігання №10, з якої забрав свій пакет. В подальшому, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище підійшов до камери зберігання речей №3, де за допомогою ключа від камери №10 відчинив камеру зберігання №3, у якій побачив поліетиленовий пакет з речами, який він оцінив як предмет свого злочинного посягання. Безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, викрав з камери зберігання №3 поліетиленовий пакет з речами, а саме: шарф, виготовлений з трикотажу, вартістю 79,00 гривень, в кількості однієї одиниці, кофта жіноча, виготовлена з трикотажу, вартістю 259,00 гривень, в кількості однієї одиниці, піца з шинкою, вартістю 19,00 гривень, в кількості однієї одиниці, пиріжки з повидлом, вартістю 3,50 гривень кожен, в кількості п`ять одиниць, загальною вартістю 17,50 гривень, сочник з солодким сиром, вартістю 8,00 гривень, в кількості однієї одиниці, пиріжки із смородиною вартістю 7,00 гривень кожен, в кількості три одиниці, загальною вартістю 21,00 гривень, розтягай з вишнею, вартістю 8,50 гривень кожен, в кількості три одиниці, загальною вартістю 25,50 гривень, два блістера таблеток панкреазим 10000 №50, вартістю 23,05 гривень кожна, загальною вартістю 46,10 гривень, які належать ОСОБА_6 . Після чого утримуючи в руках викрадене майно ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь та використавши викрадене майно за своїм розсудом, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 475,10 гривень.

23 вересня 2020 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаною з проникнненням у сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України. Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України - звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які їй роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені ОСОБА_4 та йому зрозумілі.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та Кримінального кодексу України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, суд розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.2 ст.469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена 23 вересня 2020 року відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, його особу, обставиною, яка пом`якшує покарання, є те, що він повністю визнав свою вину, у вчиненому щиросердечно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314,469,472,473,474,475 КПК України, Суд,-

з а с у д и в :
затвердити укладену 23 вересня 2020 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості.

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1