Справа № 215/5550/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про застосування строків давності відповідно до ст. 80 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2020 засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що він засуджений до довічного позбавлення волі вироком Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2008. Посилаючись на положення статті 80 КК України просив звільнити його від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 уточнив свої вимоги та просив також замінити його покарання більш м`яким, а саме з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 15 років.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала його клопотання та просила його задовольнити, врахувавши практику Європейського суду з прав людини.

Прокурор у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого, оскільки вирок щодо засудженого набрав законної сили та засуджений на даний час відбуває покарання, тобто має місце виконання вироку. Крім того, зазначив про відсутність підстав для заміни засудженому покарання з довічного позбавлення волі на покарання строком 15 років позбавлення волі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання засудженого, суд приходить до наступного.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2008 ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115; п. 13 ч.2 ст.115 КК України та на підставі ст.ст.70, 71 КК України йому остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі (а.с.5-10).

Ухвалою Верховного Суду України від 04.06.2009 вирок Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2008 залишено без змін (а.с.11-12).

За розпорядженням про виконання вироку, що набрав чинності, вирок Апеляційного суду Донецької області звернуто до виконання (а.с.13).
Відповідно до інформації, що надана листом №3/5-10406 від 20.10.2020 Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)», засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , 1966 року народження, відбуває покарання в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» з 28.12.2014 по теперішній час (а.с.4).
Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 80 КК України передбачений порядок звільнення від відбування покарання особи, якщо обвинувальний вирок відносно особи не був виконаний.
Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. За ч.5 цієї ж статті питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків із дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання.
Існування в КК України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.
Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.
Тривалість строків давності, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у т.ч. остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків (ст.ст. 70-72 вказаного Кодексу).
Обвинувальний вирок це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначається його конкретний вид і розмір. Причому, при застосуванні ст.80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання та не реалізований повністю або частково.
Виконання вироку завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізується рішення суду (про покарання, про відшкодування шкоди, про виправдання і звільнення з-під варти тощо) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.
Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 404 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.
Аналогічна за змістом норма міститься у відповідних частинах статті 535 КПК України.
Звернення вироку до виконання полягає не лише у видачі розпорядження, про які зазначено вище, а у комплексі дій, до яких входить і безпосередня реалізація судового рішення, в даному випадку визначення місця відбування покарання, переведення засудженого із слідчого ізолятора до виправної колонії певного типу тощо.
Частиною першою статті 401 КПК України (в редакції 1960 року) передбачалось, що вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як зазначалось вище, вирок Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2006 набрав законної сили 04.06.2009, в зв`язку із чим суд, який постановив вирок, видав відповідне розпорядження і направив його органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку.

Матеріалами клопотання підтверджено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)».

Зазначене дозволяє суду дійти до висновку про те, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили і у законний спосіб звернений до виконання, тому як засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 був направлений до місць позбавлення волі і відбуває призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Суд зауважує, що для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку необхідна наявність певної передумови та підстави. Зокрема, передумовою цього виду звільнення є засудження винуватого за вчинення злочину із призначенням відповідного покарання, а підставою є сприятливий сплив строків давності виконання обвинувального вироку, визначений нормою Закону.
Оскільки обвинувальний вирок, яким засуджений ОСОБА_4 набрав законної сили і відповідно до визначеної КПК України 1960 року процедури звернутий до виконання, то, за відсутності правових підстав для застосування строків давності виконання обвинувального вироку, суд не вбачає законних підстав для задоволення заявленого клопотання.
Також суд зазначає, що на теперішній час в державі відсутня процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд вважає за необхідне зауважити, що у судів України будь-якої інстанції відсутні повноваження щодо здійснення законотворчості, в тому числі пов`язаної з приведенням національного законодавства у відповідність з нормами міжнародного права та рекомендаціями, висловленими у рішеннях ЄСПЛ.

Зазначене у повному обсязі узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у Постанові від 08 липня 2020 року за наслідками розгляду справи за заявою ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року, ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 травня 2005 року та постанови Верховного Суду України від 16 травня 2011 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом (№ 1-42/2004).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України (№2)» йде мова про позитивне зобов`язання України в тому числі й щодо розробки та запровадження дієвого механізму, який сприяв би задоволенню вимог статті 3 Конвенції.

Отже, ЄСПЛ визначив, які заходи повинна вжити Україна для виправлення ситуації з встановленим порушенням, при цьому окремо обумовлено, що застосування довічного позбавлення волі будь-яким чином не суперечить вимогам Конвенції.

Встановленні Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України у виді зміни законодавства, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно з якою, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України.

Виключно до повноважень Верховної Ради України згідно із п. 3 ст. 85 Конституції України належить прийняття законів.

Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.

Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавленням волі на певний строк, вирішення таких питань здійснюватиметься судом в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування строків давності відповідно до ст. 80 КК України, заміну не відбутої частини покарання більш м`яким слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про застосування строків давності відповідно до ст. 80 КК України, заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Суддя