Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-в/711/113/20
Справа № 711/4972/19
УХВАЛА
06 серпня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Супоєвка Яготинського району Київської області про заміну покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в :

До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява засудженого до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна ОСОБА_4 , у якій він порушує питання, яке вирішується під час виконання вироку. Так, засуджений вказав, що суд повинен врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно з якою особа, засуджена до довічного позбавлення волі, має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, тому просив замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 15 років.

Під час судового засідання засуджений ОСОБА_4 підтримав свою заяву і просив суд застосувати міжнародне законодавство, згоду на обов`язковість якого надала Україна, та винести рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, яке суперечить Конституції Україні і ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), на покарання у виді позбавлення волі.

Захисник підтримав позицію і доводи засудженого. Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого, вважаючи, що вона необґрунтована, тому що діючим законодавством не визначена можливість умовно-дострокового звільнення засуджених від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або про заміну невідбутої частини такого покарання більш м`яким.

Судом встановлено наступне.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2012 р. ОСОБА_4 засуджений за ст. 187 ч.4, ст. 115 ч.2 п.1,6,12, ст. 263 ч.2, ст. 185 ч.2, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вирок суду набрав законної сили 18.12.2012 р. і виконується в частині основного покарання. Засуджений утримується в місцях позбавлення волі з 14.06.2010 року, тобто більше десяти років. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2016 р. засудженому зараховано у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) строк попереднього ув`язнення за період з 14.06.2010 р. по 18.12.2012 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 посилається на рішення ЄСПЛ, Конституційного Суду України (далі КСУ), Верховного Суду і вважає, що суд має право і зобов`язаний замінити призначене покарання більш м`яким.

Доводи засудженого щодо необхідності при розгляді його заяви застосування висновків ЄСПЛ, сформульованих у рішеннях у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» («Vinter and Others v. the United Kingdom», заяви № 66069/09, 130/10, 3896/10), «Ласло Магяр проти Угорщини» («Laszlo Magyar v. Hungary», заява № 73593/10), суд вважає необґрунтованими. У вказаних справах ЄСПЛ не вирішував питання про те, що національні суди повинні (мають право) замінювати законодавчі органи, а зазначив, що держави-відповідачі повинні провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Так, у справі «Ласло Магяр проти Угорщини» йдеться про те, що засуджений «має право знати на самому початку свого строку, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуто питання про дострокове звільнення, за яких умов такий перегляд має бути здійснений, включаючи, коли він буде чи може бути здійснений...».
У справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ вказав: «…якщо внутрішнє законодавство не передбачає ніякого механізму або можливості перегляду довічного ув`язнення, несумісність зі статтею 3 (Конвенції) на цій підставі виникає уже в момент призначення довічного покарання у виді позбавлення волі, а не на більш пізньому етапі позбавлення волі» (§ 122).
Проте ЄСПЛ у рішенні по вказаній справі підкреслив, що, беручи до уваги розсуд, який повинен бути наданий Договірним Сторонам в питаннях кримінального правосуддя і призначення покарань ... вказівки влади (виконавчої або судової), яка повинна робити такий перегляд, не є необхідними. З тієї ж причини ЄСПЛ не повинен визначати, коли повинен проводитися даний перегляд. При цьому ЄСПЛ також зазначив, що порівняння наявних у нього міжнародно-правових матеріалів демонструє явну підтримку механізму, що гарантує перегляд не пізніше, ніж через 25 років відбування довічного ув`язнення з наступними періодичними переглядами після цього (§ 120).
Суд, розглянувши справу з урахуванням практики ЄСПЛ, погоджується з доводами засудженого ОСОБА_4 про те, що, коли законодавство України не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, або заміни цим особам невідбутої частини покарання більш м`яким, то позбавлення волі на все життя не буде досягати стандартів статті 3 Конвенції.

Разом з тим, суд враховує те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13), у якому визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми у разі набуття вказаним рішенням ЄСПЛ статусу остаточного держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Аналіз наведеного свідчить про те, що суд не повинен перебирати на себе повноваження законодавчого органу щодо вироблення механізму, за умов якого засуджений до довічного позбавлення волі має право звернутись із заявою про умовно дострокове звільнення або про заміну невідбутого покарання більш м`яким, і самостійно без законодавчого врегулювання визначати строк покарання, після відбуття якого таке право виникає у засудженого, тощо.

Посилання засудженого на рішення КСУ від 29.12.1999 р. є недоречним, тому що воно стосується неконституційності такого виду покарання як смертна кара, яке до засудженого не застосовувалось.

Суд не погоджується також з доводами засудженого про те, що покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить як Конституції України, так і Конвенції.

Так, Велика Палата Верховного Суду 8 липня 2020 року розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за заявою ОСОБА_6 про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, з підстав встановлення рішенням ЄСПЛ від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України № 2» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику, під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

Встановлені порушення Конвенції щодо ОСОБА_6 полягають у тому, що в Україні немає будь-яких законодавчих норм щодо забезпечення паліативного лікування засуджених в установах виконання покарань, а також законодавчих підстав пенологічного характеру, які забезпечують особам, засудженим до довічного позбавлення волі, перспективу реального звільнення або перегляду призначеного покарання.

Велика Палата, враховуючи національне законодавство та практику Європейського суду з прав людини, дійшла таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі Конвенції, та не являє собою порушення ст. 3 цієї Конвенції; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням ст. 3 Конвенції; в) відсутнє порушення ст. 3 Конвенції в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі повинен надавати національним органам можливість оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваючого утримання в ізоляції.

Велика Палата зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Ураховуючи викладене, ЄСПЛ у справі «Петухов проти України № 2» установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Такі зміни до чинного законодавства України не внесені. У зв`язку з викладеним заява (клопотання) засудженого не підлягає задоволенню шляхом винесення судового рішення.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1