233 № 233/1550/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року слідчий суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 від 08 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 07.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 від 08 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 07.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала доводи, викладені у скарзі, та пояснила, що в лютому 2018 року УСЗН Костянтинівської міської ради їй було відмовлено у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого. Вона оскаржила це повідомлення до суду і за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року її позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано повідомлення УСЗН Костянтинівської міської ради щодо відмови у видачі їй «посвідчення члена сім`ї загиблого»; зобов`язано УСЗН Костянтинівської міської ради розглянути її заяву про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та прийняти відповідне рішення згідно Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність зазначеного Закону. Однак, за рішенням УСЗН Костянтинівської міської ради від 07.08.2018 року їй було відмовлено у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вважає, що таке рішення посадових осіб УСЗН Костянтинівської міської ради є умисним невиконанням рішення суду, в зв`язку з чим за заявою ОСОБА_7 повідомлення про скоєння злочину було внесено до ЄРДР. Раніше слідчі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вже закривали це кримінальне провадження своїми постановами від 06.03.2019 року та від 03.10.2019 року, які в подальшому були скасовані слідчим суддею. Слідчий ОСОБА_5 знову закрила кримінальне провадження, не дослідивши всіх обставин по справі та передчасно прийняла рішення про її закриття. Просила скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог, викладених у скарзі, та пояснила, що на даний час рішення суду виконане і ОСОБА_3 отримала посвідчення. В той же час, на уточнююче запитання, яке саме рішення Донецького окружного адміністративного суду вона вважає виконаним, відповісти не змогла. Щодо наявності у неї повноважень слідчого пояснила, що кримінальне провадження було передано їй на початку червня. Чому в постанові про призначення групи слідчих від 03 жовтня 2019 року її прізвище дописане ручкою відповісти не змогла.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти скарги і просив відмовити у її задоволенні.
Вислухавши заявника, слідчого, прокурора, дослідивши додані до скарги докази, а також матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000979 від 07.09.2018 року, слідчим суддею встановлено наступне.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справах є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Згідно ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Незважаючи на вищенаведені вимоги процесуального закону і усталеної практики Європейського суду з прав людини, при проведенні досудового розслідування кримінального провадження явно вбачається формальне відношення слідчого до перевірки доводів, зазначених в заяві ОСОБА_3 та не прийняття усіх передбачених законом заходів для проведення всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи або явне небажання прийняття таких заходів, а також повна відсутність процесуального керівництва з боку Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області.
Крім того, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.
В той же час, в порушення вимог ст.110 КПК України, слідчим ОСОБА_5 у постанові не наведено жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Більш того, закриваючи кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, слідчим ОСОБА_5 не наведено належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом усіх елементів складу злочину (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони) та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування.
В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року по справі 805/284/18-а позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано протиправним на скасовано повідомлення УСЗН Костянтинівської міської ради щодо відмови у видачі їй «посвідчення члена сім`ї загиблого»; зобов`язано УСЗН Костянтинівської міської ради розглянути її заяву про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та прийняти відповідне рішення згідно Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність зазначеного Закону.
Зазначене рішення суду ніким не оскаржувалося і набрало законної сили 12 липня 2018 року.
На виконання згаданого рішення суду посадовими особами УСЗН Костянтинівської міської ради заступником начальника управління ОСОБА_10 , начальником відділу соціального захисту обслуговування та захисту населення ОСОБА_11 та провідним спеціалістом ОСОБА_12 , було вдруге розглянуто заяву ОСОБА_3 від 15.02.2018 року щодо встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни і прийнято рішення від 07.08.2018 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з відсутністю правових підстав згідно ст. 10 цього Закону.
Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства: ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 21 КПК України, ст. 18 ЦПК України, ст. 14 КАС України, ст. 18 ГПК України.
Суть принципу обов`язковості судових рішень полягає в такому: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб`єктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного виконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку.
Частиною 4 ст. 246 КАС України встановлено вимоги до мотивувальної частини рішення суду. Так, в мотивувальній частині суд зазначає встановлені під час розгляду справи обставини, посилається на досліджені докази та вказує мотиви, якими він керувався приймаючи рішення. Найважливіший наслідок в подальшому всі викладені судом в мотивувальній частині обставини, в разі якщо рішення набуде законної сили, є такими, що не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року за заявою Костянтинівського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області було роз`яснено порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року і зазначено, що заява позивача ( ОСОБА_3 ) підлягає розгляду відповідачем (УСЗН Костянтинівської міської ради) з урахуванням мотивувальної частині рішення та висновків суду.
В мотивувальній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року зазначено, що суд дійшов висновку про те, що позивач ( ОСОБА_3 ) перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_13 , який відповідно до посвідчення віднесений до осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і відповідно до вимог ст. 10 Закону України №3551-ХІІ має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач (УСЗН Костянтинівської міської ради) неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.
Таким чином, за рішенням суду, яке набрало законної сили, фактично встановлено право ОСОБА_3 на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, однак посадовими особами УСЗН Костянтинівської міської ради при повторному розгляді заяви ОСОБА_3 такі висновки суду були проігноровані.
Під час досудового розслідування були неодноразово допитані в якості свідків посадові особи УСЗН Костянтинівської міської ради ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , які підтвердили, що при ухваленні рішення від 07.08.2019 року про відмову ОСОБА_3 у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вони були ознайомлені з повним текстом рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року, а також зі змістом ухвали суду про роз`яснення судового рішення від 29.10.2018 року.
Отже, слідчим було встановлено, що посадові особи УСЗН Костянтинівської міської ради достовірно знали про те, що у мотивувальній частині рішення від 12.06.2018 року Донецький окружний адміністративний суд зазначив про те, що ОСОБА_3 відповідно до ст. 10 Закону №3551-ХІІ має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач (УСЗН Костянтинівської міської ради) неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення, а також про те, що відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року заява позивача ( ОСОБА_3 ) підлягає розгляду з урахуванням мотивувальної частини рішення та висновку суду, але не встановлено мотивів, з яких ці особи проігнорували ці висновку суду і не взяли їх до уваги при повторному розгляді заяви ОСОБА_3 .
Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявний лист т.в.о. начальника Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_15 від 05.09.2019 року №21815/204/05-19, в якому перед міністром соціальної політики України ОСОБА_16 ставиться питання про проведення службової перевірки законності прийняття рішення посадовими особами УСЗН Костянтинівської міської ради щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак відповідь щодо проведеної перевірки в матеріалах справи відсутня, тобто слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження без отримання запитуваної інформації.
Слідчий суддя втретє зауважує слідчому і прокурору, що невиконання судового рішення може виражатися не тільки у прямій відмові виконати судове рішення, а й в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення, ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.
З огляду на вищенаведене, слідчий суддя втретє приходить до висновку, що чергова постанова про закриття кримінального провадження від 08 червня 2020 року є передчасною, ухвалена слідчим зовсім без дослідження обставин справи з і ігноруванням очевидних фактів, а тому підлягає безумовному скасуванню, а скарга ОСОБА_3 в цій частині задоволенню.
Втретє слідчий суддя зауважує на тому, що після винесення постанови про закриття кримінального провадження від 03.10.2019 року, копія зазначеної постанови всупереч вимогам ч.6 ст.284 КПК України не була направлена слідчим заявнику, потерпілому та прокурору.
Окрім іншого, слід звернути увагу на тому, що матеріали дослідженого кримінального провадження в цілому складаються з незавірених копій судових рішень і інших документів, що взагалі ставить під сумнів їх допустимість і можливість посилання на них в процесуальних рішеннях.
Також заслуговує на увагу питання щодо наявності або відсутності у слідчого ОСОБА_5 повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні. Зокрема, в матеріалах кримінального провадження міститься постанова про призначення групи слідчих від 03 жовтня 2019 року, відповідно до якої досудове розслідування здійснюють слідчі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . При цьому ручкою синього кольору мається допис в постанові прізвища ОСОБА_5 . Якщо звернутися до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 05 жовтня 2019 року повноважними слідчими у даному провадженні є лише ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Дані обставини викликають у слідчого судді обґрунтовані сумніви щодо наявності повноважень слідчого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні.
Вимога заявника щодо зобов`язання слідчого відділення встановити розміри матеріальних витрат понесених нею внаслідок неправомірних дій УСЗН Костянтинівської міської ради не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Одночасно, слідчий суддя звертає увагу слідчого на необхідність перевірки доводів ОСОБА_3 в частині завдання їй шкоди неправомірними діями на предмет наявності або відсутності кваліфікуючої ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України як то завдання істотної шкоди.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 від 08 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 07.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України скасувати.
В іншій частині - скаргу залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1