КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 22 липня 2020 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Російській Федерації, громадянина України, працюючого керівником ТОВ «Монтаж-Енергобуд», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 265 КК України.
за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 , застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 серпня 2020 року, заборонено йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби, за виключення отримання невідкладної медичної допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, безпідставною, через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Як зазначає апелянт, слідчим та прокурором належним чином не доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.
Підозра, пред`явлена ОСОБА_6 в частині правової кваліфікації дій є необґрунтованою, неконкретизованою та безпідставною, оскільки не підтверджена доказами та базується на припущеннях. Жодний із документів та доводів слідчого не містить будь-яких фактичних даних про наявність ознак об`єктивної сторони вказаного складу злочину, а також умислу на його вчинення.

Окрім того, слідством у повідомленні про підозру не зазначено, яка ж саме норма законодавства передбачає обов`язок наявності саме ліцензій на продаж/придбання радіоактивних матеріалів, хоча саме «відсутність передбаченого законом дозволу» є обов`язковою ознакою цього складу злочину.
Як зазначає захисник, ОСОБА_6 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 265 КК України, а саме передача радіоактивних матеріалів без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило майнову шкоду у великому розмірі.
Однак, вказане майно не перейшло у власність покупця згідно з умовами договору поставки, тому вказаний договір до цього часу не вважається виконаним, а це унеможливлює констатацію спричинення ним будь-яких прямих збитків (на даний час власником майна продовжує залишатись ДСП «ЧАЕС»);
Окрім того, у повідомленні про підозру не зазначено про наявність будь-яких доказів змови ОСОБА_9 з директором ТОВ «Монтаж-Енергобуд» ОСОБА_10
Відтак, на думку апелянта, підозра є необґрунтованою в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 .
Окрім того, відсутні законні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Підозрюваний вчасно прибуває на виклики до слідчого, постійно мешкає за однією адресою, зі свідками у справі стосовно їх показань не спілкується, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень.
Як зазначає захисник, протягом усього часу досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_11 сумлінно виконував усі покладені на нього обов`язки, вчасно з`явився на виклик слідчого для проведення слідчих та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, а також активно сприяв проведенню слідства.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 09 серпня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001091, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.265 КК України.

30 червня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у придбанні радіоактивних матеріалів без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило майнову шкоду у великому розмірі.
01 липня 2020 року слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 , за погодження прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_12 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року вказане клопотання задоволено частково, застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 серпня 2020 року, заборонено йому залишати місце свого проживання у період часу з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби, за виключення отримання невідкладної медичної допомоги.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інші способи неналежної процесуальної поведінки.
В сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи згідно з вимогами чинного законодавства слідчим суддею, всупереч доводам апеляційної скарги, враховано вагомість наявних доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, характеризуючі дані підозрюваного, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків, відсутність підстав, які б переконували суд, що менш суворий запобіжний запобіжній захід здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про часткове задоволення клопотання органу досудового розслідування, оскільки доведено обставини, за якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, який в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, всупереч доводам апеляційної скарги.
Слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 265 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати його, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушень, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження.
Слід зазначити про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Окрім того, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_6 , відтак враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для відмови в застосуванні, або ж для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування дані у слідчого судді існували всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_6 до вказаного кримінального правопорушення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181,194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 , застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 29 серпня 2020 року, заборонено йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби, за виключення отримання невідкладної медичної допомоги, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/3684/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15
Категорія ст.183 КПК Доповідач ОСОБА_13