У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001602

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.12.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, 21.06.2018 р. звільнений умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 5 днів,

- обвинуваченого за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.4 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2014 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 1256 грн 08 к., а також на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування майнової шкоди 778852 грн 50 к. та моральну шкоду 10000 грн.

Ухвалено строк відбування покарання відраховувати з моменту його затримання, а саме з 30.04.2019 р. Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений вважає, що вирок є несправедливий та ухвалений з істотними порушенням вимог КПК України та кримінального закону. На думку апелянта, судом порушено вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 242 КПК України, а саме, не встановлено його психічний стан. Зазначає, що він знаходиться з 26.08.1999 р. на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: «РПП внаслідок вживання опіоїдів», яке відноситься до психічних розладів і розладів поведінки.

Тому, на його думку, суд безпідставно не призначив судово-психіатричну експертизу для визначення його психічного стану, що вважає істотним порушенням вимог ст.332 КПК України.

Як вважає апелянт вирок є невмотивованим, оскільки, обґрунтовуючи мотиви, з яких суд дійшов висновку про доведеність його вини, суд першої інстанції навів перелік доказів, відповідно до яких було встановлено його винуватість, однак оцінки цим доказам з точки зору належності, допустимості чи достатності не надав. Вказує, що суд, як на ряд доказів його винуватості, послався на дані, що містяться у протоколах, однак не надав оцінки щодо їх допустимості.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У невстановлений слідством час та в неустановленому слідством місці, ОСОБА_5 та інші невстановлені слідством особи (надалі Особа 1, Особа 2, Особа 3 та Особа 4 відповідно), матеріали щодо яких виділено в окреме кримінальне провадження, керуючись корисливим мотивом, попередньо домовилися та дійшли спільної згоди щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , щоби завдало останній значної шкоди, шляхом обману (шахрайство) потерпілої.

На виконання зазначеного спільного злочинного умислу, 29.04.2019 року, близько 15:00, Особа 1 за допомогою телефонного зв`язку (через стаціонарний телефон), з метою введення в оману потерпілої ОСОБА_7 та заволодіння її грошовими коштами, повідомила останній неправдиві відомості, а саме представившись слідчим поліції повідомила, що донька ОСОБА_7 стала винуватицею дорожньо-транспортної пригоди та тепер на лікування потерпілих і компенсацію моральної шкоди необхідна значна сума грошей.

Так, приблизно через хвилин 5 після телефонної розмови потерпілої із Особою 1, приблизно о 15:30, в домофон квартири АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла, подзвонив так званий помічник Особи 1 - ОСОБА_5 . Потерпіла ОСОБА_7 впустила ОСОБА_5 до своєї квартири, після чого запитала у нього чи може він показати посвідчення поліцейського та підтвердити, що він дійсно помічник слідчого, на що ОСОБА_5 відповів, що він уже показував посвідчення, коли заходив до квартири, після чого потерпіла не стала наполягати та передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6000 доларів США (в еквіваленті станом на 29.04.2019 року - 159 716 грн.) та раніше написану під диктовку Особи 1 заяву.

Надалі, ОСОБА_5 залишив помешкання потерпілої, завершивши тим самим головну мету злочину - заволодівши грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 .

Крім того, після вищевказаних подій, ОСОБА_5 та Особа 3, утримуючи при собі отримані злочинним шляхом грошові кошти в сумі 6000 доларів США, на тому ж таксі попрямували в сторону центра м. Миколаєва. При цьому, ОСОБА_5 та Особа 3, під час руху на таксі, постійно спілкувалися телефоном із Особою 1 та Особою 2, координуючи свої подальші дії.

В цей час, у Особи 1, Особи 2, Особи 3 та ОСОБА_5 виник раптовий спільний корисливий умисел, спрямований на повторне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в особливо великих розмірах, шляхом обману (шахрайство) останньої.

Досягнута між ОСОБА_5 та іншими невстановленими слідством особами нова домовленість передбачала, що вони користуючись тим, що потерпіла ОСОБА_7 введена в оману та поки що повністю довіряє ОСОБА_5 , Особі 1 та Особі 2, швидко вигадають нову легенду з метою повторного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в особливо великих розмірах.

На виконання зазначеного спільного злочинного умислу, 29.04.2019 року, близько 15:45, Особа 2 за допомогою телефонного зв`язку, з метою повторного введення в оману потерпілої ОСОБА_7 та заволодіння її грошовими коштами, повідомила останній неправдиві відомості, а саме представившись донькою потерпілої, повідомила останній, що водій автомобіля, який нібито постраждав у дорожньо-транспортній пригоді з вини доньки потерпілої, помер в лікарні та тепер необхідно додатково зібрати грошові кошти в сумі 50000 доларів США. При цьому, Особа 2 почала плакати та просити потерпілу швидко зібрати вказану суму грошей, на що потерпіла ОСОБА_7 повідомила Особі 2, що в неї немає 50000 доларів США, але є 20300 доларів США та 5350 євро.

Так, 29.04.2019 р. приблизно о 16:00, в домофон квартири АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла, знову подзвонив так званий помічник Особи 1 - ОСОБА_5 . Потерпіла ОСОБА_7 впустила ОСОБА_5 до своєї квартири, після чого передала йому грошові кошти в сумі 20300 доларів США (в еквіваленті станом на 29.04.2019 року - 540 372 грн) та 5350 євро (в еквіваленті станом на 29.04.2019 року - 158 406 грн), тобто на загальну суму - 698 778 грн, після чого ОСОБА_5 залишив помешкання потерпілої, завершивши тим самим головну мету злочину - заволодівши грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 .

Після вищевказаних подій, ОСОБА_5 та Особа 3, утримуючи при собі отримані злочинним шляхом грошові кошти в сумі 26300 доларів США та 5350 євро, на тому ж таксі попрямували в сторону центра м. Миколаєва. Незадовго після цього, ОСОБА_5 та Особа 3 на виконання раніше узгодженого поміж учасниками групи плану, на іншому автомобілі таксі попрямували до м. Дніпра, де передали більшу частину незаконно отриманих грошей Особі 4. Після цього, прямуючи назад до м. Миколаєва, ОСОБА_5 та Особа 3, зупинившись у м. Кривий Ріг, за допомогою електронного терміналу «Приватбанк», перевели частину незаконно отриманих грошей невстановленій слідством особі, а останню суму грошей залишили в себе для подальшого розподілу поміж собою та Особою 1. Своїми діями ОСОБА_5 та інші невстановлені слідством особи, спричинили потерпілій ОСОБА_7 , матеріальний збиток на загальну суму 26300 доларів США та 5350 євро, що еквівалентно 857 940 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст.190 та ч.4 ст.190 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, думку потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо ненадання судом першої інстанції оцінки доказам з точки зору належності, допустимості та достатності, є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_5 себе визнав частково та не заперечував факту передачі йому грошових коштів ОСОБА_7 . Також не заперечував, що вдруге повертався до потерпілої, яка йому передала гроші.
Пояснив, що діяв за вказівкою знайомого на ім`я ОСОБА_9 , який попросив його забрати гроші у потерпілої, на що він погодився. Адресу повідомив друг ОСОБА_10 . Приїхавши на місце на таксі, за адресою проживання потерпілої ОСОБА_7 , він зайшов до квартири потерпілої, посвідчення помічника слідчого поліції не пред`являв. ОСОБА_7 передала йому розписку та конверт з грошовими коштами в сумі 6000 доларів США, які він забрав та пішов. Дані грошові кошти він віддав ОСОБА_10 , який пообіцяв заплатити йому 10% від вказаної суми, а саме 600 доларів США. Приблизно хвилин через 15-20 йому зателефонував товариш ОСОБА_10 та повідомив, що необхідно знову повернутись до місця проживання потерпілої ОСОБА_7 , яка має передати йому ще грошові кошти. Прибувши на місце, потерпіла ОСОБА_7 передала йому грошові кошти, які він разом з потерпілою перерахував, а потім з грошима пішов. Гроші передав ОСОБА_10 . Потім їм повідомили, що необхідно відвести ці гроші у м. Дніпро, куди на таксі він поїхав разом з ОСОБА_10 та частину грошей передав незнайомому чоловікові, а частину грошових коштів вони переводили через термінал банку в м. Кривий Ріг. Повернувшись з м. Дніпра до м. Миколаєва, вранці наступного дня його було затримано співробітниками поліції за місцем проживання. Під час затримання у нього були виявлені 2500 доларів США та 12500 грн, а також розписка потерпілої, які знаходились у сумці, яку залишив ОСОБА_9 .

Хоча в апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його показанням та доказам, на які послався суд, але ці доводи позбавлені підстав.

Так, в суді потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 29.04.2019 р. близько 14:00-14:30 їй зателефонував чоловік, який представився слідчим поліції, та повідомив про те, що її донька потрапила у ДТП та з її вини постраждала людина, на лікування та реабілітацію якої терміново потрібні грошові кошти. Після цього, слухавку телефону передали дівчині, яка представилась її донькою, та повідомила про те, що вона нібито потрапила у ДТП, від чого постраждав водій автомобіля, і що зараз з нею буде розмовляти слідчий поліції і необхідно виконати всі його вимоги. Потім слухавку телефону передали нібито слідчому, який повідомив їй, що треба передати грошові кошти в сумі 6000 доларів США, написати заяву про передачу грошей на лікування потерпілого та характеристику на їх доньку, і все передати його помічнику, на що вона погодилась. Через 15-20 хв до неї додому прийшов ОСОБА_5 і вона запитала у нього, чи може він підтвердити, що дійсно є помічником слідчого, на що останній відповів, що вже показував їй своє посвідчення, коли заходив до квартири. На її питання з приводу доньки, ОСОБА_5 відповів, що з нею все нормально і не потрібно хвилюватись. Вона передала ОСОБА_5 заяву, характеристику та грошові кошти в сумі 6000 доларів США, після чого ОСОБА_5 пішов з квартири.

Через деякий час їй знову нібито зателефонувала її донька та повідомила про те, що людина, яка з її вини потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, померла і потрібні ще гроші в сумі 50000 доларів США. Приблизно через 30 хв знову прийшов ОСОБА_5 , і вона, будучи впевненою у тому, що він дійсно є помічником слідчого поліції, передала йому грошові кошти в сумі 20300 доларів США та 5350 євро. Вона разом з ОСОБА_5 перерахували дані грошові кошти. Потім їй знову нібито зателефонувала її донька, яка почала плакати та просити віддати всі грошові кошти, що є у наявності, однак більше грошей у неї не було. Після цього, вона зателефонувала знайомій, та з`ясувалося, що донька не потрапляла у ДТП. Потім вона викликала співробітників поліції, а вже вранці на наступний день її викликали до поліції, де вона впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка вчинила даний злочин.

Показання потерпілої ОСОБА_7 також підтверджуються розписками про передачу грошових коштів (т.1 а.п.168,169), даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.04.2019 р., відповідно до якої невідома особа шляхом обману заволоділа її грошовими коштами в сумі 26300 доларів США та 5730 євро ( т.1 а.п. 129).

Та обставина, що саме ОСОБА_5 перебував у квартирі потерпілої та отримав від неї гроші, підтверджується даними протоколу огляду місця події від 29.04.2019 р., з якого слідує про виявлення у квартирі потерпілої слідів папілярних узорів з дверей та з поверхні мікрохвильової печі, які згідно висновку експертизи належать ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.04.2019 р., потерпіла ОСОБА_7 у присутності двох понятих впізнала ОСОБА_5 та вказала на нього як на особу, яка 29.04.2019 р., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шахрайським шляхом, під приводом не притягнення її доньки до кримінальної відповідальності, заволоділа грошовими коштами.

В суді також допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є водіями таксі, та з показань яких слідує, що кожен з них здійснювали перевезення ОСОБА_5 та іншої особи.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснив, що здійснював перевезення ОСОБА_5 та ще одного чоловіка на замовлення таксі , та за вказівкою цих осіб він відвіз їх спочатку за адресою: АДРЕСА_4 «є», де ОСОБА_5 виходив з автомобілю приблизно на 40 хв, а інший чоловік залишався у автомобілі. Коли ОСОБА_5 повернувся, вони поїхали в сторону міста, але невдовзі за вказівкою ОСОБА_5 знову направилися за попередньою адресою, де ОСОБА_5 виходив. Коли ОСОБА_5 повернувся, за вказівкою цих чоловіків, він підвозив їх до пункту обміну валюти.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.05.2019 р. слідує, що свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_5 як на особу, яку він 29.04.2019 р. на автомобілі таксі возив вулицями м.Миколаєва, та який пропонував розрахуватись за поїздку доларами США.

Також, показання зазначеного свідка узгоджуються з даними протоколу огляду предмета - компакт диску з відеозаписом з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні пункту обміну валют за адресою: АДРЕСА_5 , на яких зафіксовано ОСОБА_5 29.04.2019 р. під час здійснення обміну валюти.

Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 приходив до неї за грошима двічі.

Окрім того, свідок ОСОБА_12 в суді підтвердив, що на замовлення двох чоловіків, серед яких був ОСОБА_5 , відвіз їх до м. Дніпра та назад до м.Миколаїв. Під час руху до м. Дніпра хтось їм телефонував. У м. Кривий Ріг ці чоловіки виходили біля банку.

Показання зазначеного свідка узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.04.2019 р., згідно якому ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_5 як на одного з пасажирів, якого він відвозив на своєму автомобілі до м. Дніпро в ніч з 29 на 30 квітня 2019 р.

В обгрунтування вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів суд також послався на дані протоколу автомобіль BMW 320 d від 30.04.2019 року, належного свідку ОСОБА_12 , згідно якому в автомобілі виявлено та вилучено мобільний телефон «Huawei», який зі слів ОСОБА_12 , загубив один із пасажирів автомобіля в ніч з 29 на 30 квітня 2019 року по маршруту з м.Миколаєва до м. Дніпро та назад.

Відповідно до протоколу огляду предмету мобільного телефону марки «Huawei», який вилучено в ході огляду автомобіля ОСОБА_12 , в ньому використовувались номери мобільних операторів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Як вбачається з протоколу тимчасового доступу до інформації мобільного оператору "Лайфселл" та протоколу огляду носія інформації диску CD-R, мобільний номер телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , не був активний 29.04.2019 р. з 14:40 год. до 16:06 год., а саме у період, коли вчинялись дані злочини. Крім того, зафіксовано, що вказаний номер телефону був активний 29.04.2019 р. за адресами розташування базових станцій та азимутів у м. Новий Буг, Казанківському районі, м. Кривий Ріг та м. Дніпро.
Відповідно до протоколу затримання особи, ОСОБА_5 затримано 30.04.2019 р. та при проведенні особистого обшуку у нього виявлено, зокрема, грошові кошти у гривнях та доларах США , заява про передачу грошових коштів від 29.04.2019 р., сім-картка мобільного оператора «Лайфселл».

Як вбачається з протоколу тимчасового доступу до інформації банку "Приватбанк", за допомогою мобільного номеру ОСОБА_5 30.04.2019 р. через термінал "Приватбанку", розташованого у м. Кривий Ріг, були здійснені перекази грошових коштів на відповідний рахунок.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчинені злочинів, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а його вина у вчиненні злочинів доведена. Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, та за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність показань обвинуваченого з приводу того, що йому не було відомо, за яких обставин потерпіла передає йому кошти, а він лише діяв на прохання знайомого ОСОБА_10 . Ці доводи обвинуваченого спростовані в суді. Зокрема, під час судового розгляду встановлено, що потерпіла є літньою людиною, та не мала відношення до грального бізнесу, хоча обвинувачений стверджував, що ОСОБА_9 попросив його забрати "ігрові" гроші.

Крім цього, судом першої інстанції спростовані твердження обвинуваченого з приводу того, що він не ознайомлювався зі змістом раніше написаної потерпілою заявою, а лише забрав її. Як вірно зазначив суд, ОСОБА_13 було достеменно відомий її зміст, адже, як вбачається з показань потерпілої, ОСОБА_13 представився помічником слідчого, якого нібито направив до неї слідчий, який перед цим спілкувався з потерпілою по телефону.

Твердження обвинуваченого про те, що йому не було відомо у зв`язку з чим потерпіла передає йому кошти, а він діяв на прохання знайомого ОСОБА_10 , спростовується і тими обставинами, що отримавши перший та другий раз кошти, обвинувачений частину коштів незабаром обміняв в обмінному пункті валют, частину передав невідомій особі в м. Дніпро, частину перевів на якийсь банківський рахунок, а частину залишив собі.
Вказані обставини підтверджені дослідженими в суді письмовими доказами та показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 діяв за попередньою змовою групою осіб, про що свідчать, окрім вище наведених доказів, також роздруківки телефонних дзвінків, з яких вбачається, що обвинувачений, як до отримання коштів, так і після, постійно з кимось розмовляв. Крім того, під час вчинення злочинів, так і після, він був зі своїм знайомим ОСОБА_10 , який чекав його в таксі.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції також вірно встановив, що ОСОБА_5 , йдучи до потерпілої ОСОБА_7 за коштами, був обізнаний, що потерпіла повинна була йому передати гроші та розписку (заяву) перший раз, а також ще гроші в більшому розмірі - вдруге.

Вказані обставини також підтверджують, що обвинувачений діяв за попередньою змовою групою осіб, оскільки про те, що забрати треба не тільки гроші, як то стверджував обвинувачений, а і розписку (заяву), йому могла повідомити лише та особа, яка спілкувалась по телефону з потерпілою. А тому твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , що йому нічого не було відомо з приводу обставин вчинення злочинів, і він діяв на прохання знайомого на ім`я ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Отже, є безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції лише перелічив докази, але не надав їм належної оцінки. Усі докази, на які є посилання у вироку, поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, та достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме середньої тяжкості та особливо тяжкого злочину, дані про особу винного, який є раніше судимий, має невідбуте покарання за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставини, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлені. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції визнав рецидив злочину та вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 покарання визначено у межах санкцій ч.2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Твердження апелянта щодо недопустимості доказів його винуватості, не є слушними, оскільки апелянт не зазначив жодного доводу з цього приводу, а під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких даних, які б підтверджували ці доводи апелянта.

Також, не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого ОСОБА_5 що судом першої інстанції порушено вимоги кримінального процесуального закону - ст. 242 КПК України, в частині не встановлення його психічного стану, з огляду на наступне.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, а саме журналів судових засідань, обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв суду першої інстанції клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи.

Крім того, відповідно до довідки Миколаївського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_5 на обліку не перебуває, раніше знаходився на обліку з 26.08.1999 р. з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів» (т. 1 а.п. 242).

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 10.07.2019 р. по справі №752/22085/16-к та аналогічної правової позиції, яка викладена у висновку, який міститься у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (по справі 51-7003кмо18), самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для призначення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану обвинуваченого, а тому його доводи в цій частині не є слушними.

Судом першої інстанції не допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт.

З огляду на наведене, суд вважає, що вирок є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3