15.01.2021 363/3549/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000094 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта середня, військовослужбовця строкової служби ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні солдат, 16 жовтня 2019 року звільненого з військової служби у запас, працюючого неофіційного на фермі, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, обіймаючи посаду старшого кулеметника 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення (змішаного) військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, 27.02.2019 року близько 16 год. в умовах особливого періоду, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, діючи з прямим умислом, з порушенням вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно, без дозволу відповідного начальника, без поважних причин, залишив місце служби лікувальний заклад ДУ ТМО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 10.08.2019 року за межами військової частини НОМЕР_1 та вказаного лікувального закладу, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України та незаконне перебування за межами вказаної військової частини приховував, постійно перебував у АДРЕСА_1 , до органів місцевого влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався.

10.08.2019 року близько 7 год. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до місця дислокації військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в АДРЕСА_3 .

В суді ОСОБА_4 , повністю визнаючи свою вину, показав, що за викладених вище обставин під час проходження служби у вказаний період часу, близько тижня в зв`язку з ревматизмом лікувався в шпиталі та 27.07.2019 року самовільно і незаконно залишив службу й повернувся до дому. 10.08.2019 року добровільно повернувся на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 .
З кваліфікуючими ознаками інкримінованого злочину погодився, щиро покаявся у вчиненому.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого та захисника, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, термін ухилення від служби, ступінь вчинення тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив уперше, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, виховувався в неповній сім`ї, в 10 років утратив батька, займається суспільно-корисною діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо за місцем проходження служби, хоча має подяку за виконання службових обов`язків занесену в службову картку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, а його виправлення можливим і достатнім без ізоляції від суспільства й відбування покарання в місцях позбавлення волі з призначенням йому випробування на підставі ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і за цим законом призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2, ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтиметься до зазначеного органу для реєстрації.

Вирок може бути оскаржений до Київської апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя