ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1337/20 Справа № 182/3090/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001966 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, із освітою 3 класи, на утриманні маючого малолітніх дітей: доньку ОСОБА_9 , 2007 р.н., доньку ОСОБА_10 , 2010 р.н. та сина ОСОБА_11 , 2012 р.н., раніше судимий:
- 27.10.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2015 року, та визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - закінчився.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 19.10 год. 13.05.2017 року, знаходився біля Краєзнавчого музею по вул. Електрометалургів, 46-а у м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачив ОСОБА_12 , який сидів на бордюрі біля музею та перебував у нетверезому стані. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_12 та, діючи умисно, відкрито, повторно з корисливих мотивів правою рукою ззаду зірвав з шиї ОСОБА_12 срібний ланцюжок вагою 10 г., 925 проби, вартість якого складає 131 грн. 70 коп., на якому знаходився срібний хрестик вагою 4 г., 925 проби, вартість якого складає 52 грн. 68 коп., заподіявши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 184 грн. 38 коп.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить даний вирок скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним, постановлений з порушенням норм чинного законодавства та повинен бути скасований, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що ніякого наміру щодо відкритого заволодіння майном потерпілого у нього не було, він вважав, що діє непомітно для самого потерпілого, оскільки він був у стані сильного алкогольного сп`яніння, та осіб, які перебували поблизу. Він не чув ніяких окриків з боку потерпілого, ніяких вимог зупинитись та повернути викрадене майно, тобто вважав, що його протиправні дії залишились ніким непоміченими.
На його думку, зазначені обставини судом до уваги прийняті не були, тому його висновки суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.
Також апелянт вважає, що в оскаржуваному вироку в порушення вимог КПК України, судом не враховані пояснення свідка ОСОБА_13 в частині знаходження потерпілого від мене на значній відстані, коли ОСОБА_12 , начебто, кричав йому повернутися, та можливості того, що він не почув його окриків. Також суд і не зазначив причин, з яких ним не враховані пояснення свідка в цій частині.
Крім того, обвинувачений вважає, що суд не розглянув питання щодо можливості застосування до нього ст. 75 КК України. У нього на утриманні перебуває троє малолітніх дітей: донька ОСОБА_9 , 2007 року народження, донька ОСОБА_10 , 2010 р.н. та син ОСОБА_11 , 2012 р.н. Має хронічну хворобу нижніх кінцівок, про що в матеріалах кримінального провадження наявні відповідні медичні довідки.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та те, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Суд першої інстанції належним чином надав аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення, за яке його засуджено, вірно кваліфікувавши скоєне за ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи ОСОБА_7 про невинуватість у вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілого спростовані:
- поясненнями потерпілого ОСОБА_12 про те, що весною 2017 року він йшов до зупинки по вул. Електрометалургів зі сторони Краєзнавчого музею. Був у стані середнього ступеню алкогольного сп`яніння, випив 250 гр. горілки. Вирішив перекурити і присів наприсядки між музеєм і магазином «АТБ-Маркет» спиною до дороги. Хтось підійшов ззаду, зірвав з шиї ланцюжок і побіг. Він піднявся, начав кричати вслід грабіжнику, щоб той зупинився та повернув викрадене, однак не біг за тим, хто зірвав ланцюжок, так як розумів, що не наздожене його. Він побачив його на відстані 10 м, після того, як вже встав. Через деякий час, коли він вже хотів йти додому, до нього підійшов хлопець і запитав, чи не у нього забрали ланцюжок. Він сказав, що так. Тоді хлопець сказав, що того, хто зірвав ланцюжок, спіймали і забрали до поліції. Після цього він пішов до відділу поліції і написав заяву. У поліції йому показали ланцюжок і він його впізнав по застібці і сказали, що це скоїв ОСОБА_7
- поясненнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вони побачили чоловіка, який перебував у стані алкогольного сп`яніння і сидів на бордюрі. До вказаного чоловіка ззаду підійшов чоловік, вони спочатку не звертали на них уваги. Потім почули крик чоловіка, який сидів на бордюрі «стій, віддай ланцюжок», а інший чоловік швидко пішов від потерпілого. Вони зателефонували співробітникам поліції. Працівники поліції затримали того чоловіка, а саме ОСОБА_7 .
Також винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції письмовими доказами:
- повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13.05.2017 року потерпілого ОСОБА_12 у якому він повідомляє, що 13.05.2017 року приблизно о 19.10 год. біля Краєзнавчого музею за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 46-а, невідома особа, шляхом ривку з шиї відкрито заволоділа належним йому срібним ланцюжком та срібним хрестиком;
- протоколом огляду місця події від 13.05.2017 року - території СШ № 9 по вул. Шевченка, 87 в м. Нікополі Дніпропетровської обл. Об`єктом огляду є ланцюжок сріблястого кольору, який лежить у траві біля проїзної частини в`їзду до СШ № 9;
- розпискою ОСОБА_12 від 22.05.2017 року про отримання раніше викраденого у нього срібного ланцюжка;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_15 з 4-ох осіб упізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 13.05.2017 року біля Краєзнавчого музею відкрито викрала срібний ланцюжок;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_14 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_7 , як особу, яка заволоділа біля Краєзнавчого музею срібним ланцюжком, та була затримана на подвір`ї СШ № 9.
Не відповідають дійсності і доводи ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду, про істотні порушення вимог КПК України, остільки в ході апеляційного розгляду було встановлено, що суд першої інстанції належним чином розглянув матеріали кримінального провадження, перевірив всі доводи обвинуваченого, потерпілого та свідків, надавши їм відповідну оцінку. З журналу та технічного запису судового засідання вбачається, що порушень вимог КПК України не допущено.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період звільнення від відбування покарання з випробуванням. Має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно. Він не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку. Тривалий час ніде не працює, неодружений, але перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні 3-ох малолітніх дітей.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав його щире каяття та часткове визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 з врахуванням вимог ст. 71 КК України покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4