Справа № 274/5687/20
Провадження № 1-кс/0274/1134/20
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
04.09.20 р. м. Бердичів
Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на:
автомобіль марки ЗІЛ-131, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ;
деревину, схожу на дуб у вигляді колод, довжиною 200 см в кількості близько 70 шт., належну ОСОБА_4 ;
копію товарно-транспортної накладної серії ЖТЕ № 801975, виданої 11.06.2020 р. Державним підприємством "Бердичівське лісове господарство", належну ОСОБА_4 ;
накладну № 374 від 26.08.2020 р., виданою ФОП ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання Слідчий зазначає, що це майно може бути використано як докази у кримінальному провадженню, з ним необхідно провести ряд експертиз, існують ризики його втрати, знищення, перетворення.
В судовому засіданні Слідчий клопотання підтримав з вищезазначених підстав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували щодо клопотання слідчого та просили відмовити у його задоволенні, оскільки воно не обґрунтоване та безпідставне, відсутні докази вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 Кримінального кодексу України. Крім того, наявні всі необхідні документи, які підтверджували правомірність перевезення деревини.
Розглянувши зазначене клопотання Слідчого, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
З рапорту від 26.08.2020 р. інспектора СРПП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 вбачається, що 26.08.2020 р. в смт. Гришківці по вул. Житомирській, 183 було зупинено транспортний засіб ЗИЛ-131, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який при перевірці документів поводив себе нервово та його поведінка не відповідала даній обстановці, що викликало підозру. Після перевірки документів, а саме накладної було з`ясовано, що водій завантажив лісопродукцію в с. Рея та перевозить з м. Бердичева, а зі слів водія з`ясовано, що він завантажив деревину в с. В. П`ятигірка, таким чином наявні розбіжності.
Постановою від 27.08.2020 р. Слідчого вищезазначене майно визнано речовими доказами.
З письмових пояснень від 26.08.2020 р. ОСОБА_8 вбачається, що 26.08.2020 р. близько 10:00 на складі в с. В. П`ятигірка Бердичівського району його автомобіль ЗІЛ-131, д.н.з. НОМЕР_1 , було завантажено колодами дуба, менеджер надав йому товарно-транспортні накладні та номер телефону замовника. Прибувши до замовника, останній оглянув колоди та відмовився від їх отримання, оскільки йому не сподобався об`єм колод, після того він їхав назад, де його зупинили працівники поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 та абзацу першого ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
П. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна.
Однак дані доводи Слідчого спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме копією товарно-транспортної накладної від 11.06.2020 р. серії ЖТЕ № 801975, яка за формою відповідає спеціалізованій формі товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства аграрної політики та продовольства України
Інших доказів щодо наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України, під час перевезення деревини, матеріали клопотання не містять та Слідчим в судовому засіданні не наведено.
Окрім цього, Слідчим не надані конкретні докази, які безпосередньо вказували б на ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, тобто вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб незаконнапорубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.
За таких обставин, Слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні. Не доведено значення вилученого майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
Крім того, Слідчим не надано будь-яких доказів щодо приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вилученого майна і не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб. Не надано доказів на підтвердження того, яке значення має вилучення майна для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні або можливість використання його як доказ у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 09.06.2005 р. у справі "Бакланов проти Російської Федерації", рішення ЄСПЛ від 24.03.2005 р. по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Ч. 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, про відмову у задоволенні клопотання Слідчого.
Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 131, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 07.09.2020 р. о 17:00.

Слідчий суддя ОСОБА_1