Справа № № 585/652/20
Номер провадження 1-кп/585/242/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
20 липня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Яганівка, Липоводолинського р. Сумської обл., громадянина України,
не працюючого, з середньою спеціальноюосвітою, не одруженого, мешканця

б. АДРЕСА_1 ,

не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні прокурор, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин і сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн.

В угоді про визнання винуватості вказано, що 8 березня 2020 року ОСОБА_5 разом з друзями протягом дня на території Роменського р. вживав спритні напої. Цього ж числа, близько 19 години 20 хвилин останній рухався на власному автомобілі марки ВАЗ 21070 р. № НОМЕР_1 в напрямку до місця свого проживання до с. Андріївка Роменського р. Відповідно книги нарядів Роменського ВП ГУНП в Сумській обл. № 33 н/т та графіку виходу на службу особовим складом поліцейських сектору реагування патрульної поліції Роменського ВВ 08.03.20 несли службу та здійснювали патрулювання і нагляд за дорожнім рухом інспектори СРПП № 2 капітан поліції ОСОБА_6 та старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , а також поліцейський СРПП сержант поліції ОСОБА_8 . О 19 годині 20 хвилин 8 березня 2020 року вказані вище працівники СРПП № 2, відповідно вказівки чергового Роменського ВП, перебували за викликом в с. Василівка Роменського р. Під час несення служби з метою перевірки причетності водія був зупинений автомобіль марки ВАЗ 21070 р. № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 . На вимогу поліцейських ОСОБА_5 зупинився, при цьому останній мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, про що свідчила хитка хода та нерозбірлива мова. В зв`язку з чим, для встановлення факту алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти медичне освідування, на що ОСОБА_5 відмовився. Після чого, поліцейським СРПП № 2 Роменського ВП ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення (серії ОБ № 147874) за ст. 130 ч.1 КУпАП, який був підписаний свідками та ОСОБА_5 . В подальшому, 9 березня 2020 року у ОСОБА_5 виник умисел запропонувати та надати начальнику СРПП № 2 ОСОБА_9 неправомірну винагороду у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США за вирішення питання про не притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Згідно наказу начальника ГУНП № 372 о/с від 07.12.2016 ОСОБА_9 призначено на посаду начальника СРПП № 2 Роменського ВП ГУНП в Сумській обл. Відповідно примітки до ст. 364 КК України, начальник СРПП № 2 Роменського ВП ОСОБА_9 є службовою особою, яка наділена повноваженнями здійснення функцій представників влади. Близько 8 години 10 хвилин 9 березня 2020 року, втілюючи свій умисел, ОСОБА_5 , прибув до Роменського ВП ГУНП за адресою м. Ромни вул. Коржівська 107, де зайшов до кабінету № 30, в якому знаходився ОСОБА_9 . Перебуваючи в службовому кабінеті, з метою схилення ОСОБА_9 до не вчинення дій з використанням наданого йому службового становища, а саме не притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_5 запропонував «вирішити питання» та здійснив пропозицію надання начальнику сектору реагування патрульної поліції № 2 майору поліції ОСОБА_9 неправомірної винагороди у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США, які згідно курсу Національного банку України станом на 09.03.20 становили 8087,82 грн., на що останній викликав слідчо-оперативну групу.

Дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення в ході досудового розслідування кваліфіковані: за ч. 1 ст. 369 КК України як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення нею, в інтересах того, хто надаєтаку вигоду, будь-якої дії, з використанням наданої влади чи службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні добровільно заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої він повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин і погоджується на призначення йому покарання за ч.1 ст. 368 КК України, у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

Захисник в судовому засіданні вважав, що угода відповідає інтересам обвинуваченого, не порушує його прав, не суперечить вимогам чинного законодавства і має бути затверджена.

Прокурор вважав, що угода відповідає нормам чинного законодавства і підлягає затвердженню, кваліфікація дій обвинуваченого вірна і не перешкоджає укладенню угоди.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

За змістом ч.1 ст. 472 КК України в угоді про визнання винуватості зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.13) ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Мотивувальна частина обвинувального вироку, в тому числі в разі затвердження судом угоди, відповідно до положень пункту 2 частини третьої статті 374 КПК України має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх обставин кримінального правопорушення.
В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та фабули обвинувачення, що виступає фактичною моделлю вчиненого злочину. Аналіз положень пункту 13 частини першої статті 3, статей 20, 91, пункту 5 частини другої статті 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не містить у собі суперечностей вважаєтьсяналежним чином сформульованим і таким, що породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього.

В той же час, викладене в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості формулювання обвинувачення містить невідповідності.
Так, з викладу обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті вбачається, що ОСОБА_5 здійснив пропозицію надання поліцейському неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США, за непритягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Отже слід виходити з того, що неправомірна вигода не надана, а лише запропонована, тому не зрозуміло чому дії ОСОБА_5 кваліфіковані не як: «того, хто пропонує», а як: «того, хто надає». Крім цього не зрозуміло чому органом досудового розслідування в кваліфікації вказано «з використанням наданої влади чи службового становища», в той час коли має бути конкретне визначення, чи особа має бездіяти з використанням «наданої влади», або ж «службового становища».

Водночас, ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, якими є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч. 1 ст. 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність відповідно до ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Суд вважає, що обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, що зазначені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті підлягають перевірці в судовому засіданні з метою з`ясування правильності кваліфікації дій обвинуваченого та недопущення порушення чинного законодавства, а тому в затвердженні угоди слід відмовити відповідно до п.1) ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки умови угоди суперечать завданням та загальним засадам кримінального провадження, зокрема засадам законності та публічності, що визначені КПК України.

Керуючись ст.474 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 13 березня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 відмовити.
Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1