Справа №754/4416/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2931/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
19 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор".
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 07 березня 2019 року.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строк тримання під вартою з 24 жовтня 2018 року по 20 грудня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 100 000 грн. та в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди - 10 038 грн. 93 коп.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 23.10.2018 приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на зупинці громадського транспорту по пр. Маяковського, 26 в м. Києві, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у сварку із ОСОБА_10 , після чого у нього виник умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, утримуючи в правій руці предмет, схожий на ніж, наблизився до ОСОБА_10 та наніс йому клинком вказаного предмету один удар в область грудної клітини, заподіявши проникаюче колото-різане поранення грудної клітини - рана на передній поверхні грудної клітини зліва по середнє-ключичній лінії в проекції 6 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений зовні-досередини, спереду-назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки з пораненням правого купола діафрагми, послідуючим проникненням в черевну порожнину з ушкодженням правої долі печінки, з явищами гемопневмотораксу та гемоперитонеуму, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, а також один удар клинком вказаного предмету в область обличчя зліва, чим спричинив ОСОБА_10 відкриту травму обличчя - колото-різану рану лівої привушно-виличної ділянки з наявністю в рані уламку клинка ножа, від якої відходить рановий канал направлений зовні-досередини, зліва-направо та дещо зверху-вниз, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини, привушна слинна залоза, щічний відділ лицевого нерву з переломом стінок лівої верхньощелепної пазухи, явищами гемосинусу, розвитком посттравматичного невриту лицевого нерву зліва, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Проте, ОСОБА_7 не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та надано кваліфіковану медичну допомогу, що врятувало життя останнього.
Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати.
Вважає, що судове сліство було одностороннім, вирок ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєнні замаху на вбивство судом першої інстанції не доведена, а оскільки протягом судового розгляду ОСОБА_7 свою вину не визнавав, то суд першої інстанції повинен допитати всіх свідків, які вказані в реєстрі досудового розслідування, проте зазначене було проігноровано судом першої інстанції.
Вказує, що згідно протоколу огляду від 24.10.2018 року, слідчим СВ Деснянського УП ГНУП у м. Києві вилучено в лікарні швидкої допомоги лезо ножа (без детального опису предмету та ознак), у зв`язку з чим захисник ОСОБА_9 при дослідженні письмових доказів в суді заявив про те, що даний документ не містить інформації, яка б дала змогу ідентифікувати лезо з рукояткою, так як екпертиза цілого ножа по частині не проводилась, дактилоскопічна експертиза слідчим теж не проводилась, що тягне за собою визнання такого доказу неналежним.
Зазначає, що допитаний в суді свідок ОСОБА_11 пояснив, що був присутнім при огляді місця події 23.10.2018 року, бачив ОСОБА_7 який стояв поряд з двома чоловіками, його ніхто не тримав, обличчя було в крові, а в ході огляду місця події слідчим було знайдено три ножі, при цьому не зміг пояснити чому в протоколі фігурує тільки один ніж та рукоять зі зламаним лезом.
Не відповідають дійсним обставинам справи i покази свідка ОСОБА_12 , оскільки, як вбачається з відео слідчого експеременту з ОСОБА_12 від 19.02.2019 року, останній показав, що ОСОБА_7 наніс удар ножем в область печінки з права ОСОБА_10 , проте дані покази спростовується висновками судово-медичної експертизи.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку тій обставині, що при огляді пакета з вилученими ножами, вміст не відповідає надписам на пакетах, які надані для експертизи.Клопотання захисту про дослідження речових доказів (ножів) та леза ножа в судіне проводилось через їх відсутність в речових доказах.
Також захисник вказує, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалася медична документація ОСОБА_10 , що тягне за собою визнання висновку судово-медичної експертизи № 2034/Е недопустимим доказом.
Не погоджуючись з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить провести нове судове слідство, дослідити всі матеріали кримінального провадження, вирок скасувати та справу повернути на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Зазначає, що судом першої інстанції, всупереч принципу змагальності взято до уваги лише свідчення обвинувачення та проігноровано його пояснення. Вказує, що потерпілий ОСОБА_10 в спровокованій ним бійці також мав ніж і готовий був його застосувати, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який бачив, що на місці події було знайдено 3 ножі, проте цей факт було приховано самим потерпілим та слідством, а також проігноровано судом першої інстанції.
Також зазначає, що викинув та зламав свій ніж під впливом емоцій, проте з місця події він нікуди не тікав, а навпаки стояв і чекав поліцію та швидку, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що на відстані 20 метрів від потерпілого стояв ОСОБА_7 у якого було обличчя в крові, його ніхто не тримав.
Вказує, що за фактом отримання травм потерпілим ОСОБА_10 ще до проведення слідчих дій у справі, вже 24 жовтня 2018 року йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, незважаючи на те, що для кваліфікації вказаного кримінального правопорушення необхідною ознакою є спрямованість умислу винного та бажання настання смерті потерпілого. Проте, на його думку, жодним дослідженим в судовому засіданні доказом не підтверджений факт наявності в діях ОСОБА_7 умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень чи заподіяння смерті.
Зазначає, що суд у своєму рішенні посилається на висновок експерта № 2034/Е від 23.11.2018-17.12.2018, проте цей доказ має бути визнаний недопустимим, оскільки з зазначеного висновку вбачається, що у ОСОБА_10 є тілесне ушкодження, а саме відкрита травма обличчя, колото-різана рана лівої привушно-виличної ділянки "з наявністю в роті клинка уламку ножа - за даними рентгенографії стороннє тіло металевої щільності розмірами 0,2*0,5*8 см." Проте у висновку зазначено, що у потерпілого в хірургічних умовах з лівої вилично-щелепної ділянки вилучено предмет (фрагмент ножа), розміром 10* 2.
Також, наполягає на недопустимості як доказу висновку судово-психіатричної експертизи № 791 від 13.12.2018, оскільки він зроблений через півтора місяці після події і відповідно до якого, ОСОБА_7 за своїм станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не знаходився в той момент у стані фізіологічного афекту, а також іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку, оскільки вважає, що встановити його емоційний стан через півтора місяці після бійки експертові важко.
Зазначає, що в якості доказів його вини судом першої інстанції було наведено посилання на протоколи, висновки експертиз та перелік речових доказів, але не встановлено конкретно які саме докази підтверджують його вину за пред`явленим обвинуваченням в умисному замаху на вбивство.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд суді першої інстанції, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Так, в суді першоїінстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з потерпілим раніше знайомий не був. 23.10.2018 їхав у тролейбусі, де у нього виник конфлікт з потерпілим. Потерпілий запропонував вийти з тролейбуса і поговорити. Коли вони вийшли з тролейбуса, в них розпочався словесний конфлікт, в результаті якого, він вдарив потерпілого два рази кулаком в область обличчя і пішов. Пройшовши 10-15 метрів, спочатку до нього підбіг потерпілий з ножем в лівій руці і почав наносити удари, а потім підбіг знайомий потерпілого, вони повалили його на землю і почали наносити удари спочатку руками, а потім ногами. Коли намагався встати, то дістав зі своєї сумки ніж та один раз вдарив ним потерпілого у грудну клітину, а другий удар був в область обличчя. Після нанесення ударів ножем він зрозумів, що накоїв, зламав лезо, викинувши його в сторону дороги, а рукоятка від ножа лежала в калюжі в метрі від нього. Умислу на вбивство потерпілого у нього не було.
Незважаючи на невизнання, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.
В суді першої інстанції потерпілийОСОБА_10 , показав, що 23.10.2018 р. він разом з ОСОБА_12 на тролейбусі їхали додому. В тролейбусі між ним і ОСОБА_7 зав`язалась словесна перепалка. ОСОБА_7 їхав сам, в руках у нього була пляшка пива. Потім ОСОБА_7 почав бігати по салону і чіплятися до людей. На зупинці «Фестивальний» через передостанні двері тролейбуса спочатку вийшов він, а потім виходив його колега ОСОБА_12 . Пройшовши приблизно п`ять кроків, побачив, що до нього наближається силует чоловіка, схожого на ОСОБА_7 , який підійшов до нього і наніс йому 2 удари один в область грудної клітини, а другий удар в область голови. Чим були нанесені удари він не помітив, але відчув у ротовій порожнині сторонній предмет. ОСОБА_7 почав тікати, але він через декілька метрів наздогнав його, схопив за шарф і наніс удар в область обличчя, після чого ОСОБА_7 присів та щось викинув, а коли подивились, то побачили рукоятку ножа. Також потерпілий зазначив, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 23.10.2018 приблизно о 22.30 23.00 год. він разом з ОСОБА_10 їхав в тролейбусі. В цьому ж тролейбусі їхав ОСОБА_7 , в руках якого була відкрита пляшка пива. В тролейбусі відбувся невеликий словесний конфлікт і на зупинці «Фестивальний» він разом з ОСОБА_10 вийшов. Коли вийшов ОСОБА_10 , ОСОБА_7 до нього підбіг та декілька разів вдарив. Потім ОСОБА_7 почав тікати, але ОСОБА_10 наздогнав його і між ними відбулася бійка, в ході якої ОСОБА_10 один чи два рази вдарив рукою ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 . Зазначив, що на вулиці було темно і він бачив, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини. Коли він підійшов до ОСОБА_10 , то побачив, що у останнього лице було в крові, а також весь живіт. Після бійки ОСОБА_10 не міг відкрити рот і коли приїхала швидка допомога, то вони виявили у ОСОБА_10 у ротовій порожнині кусок заліза, як виявилось в подальшому лезо ножа.
Свідок ОСОБА_11 показав, що 23.10.2018 було отримано виклик про ножове поранення на проспекті Маяковського, 26 в м. Києві. Коли приїхали на виклик то побачили потерпілого ОСОБА_10 з пораненнями грудної клітини з права та щелепи зліва. На відстані приблизно 20 метрів від потерпілого стояв ОСОБА_7 , у якого було обличчя в крові, він був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 ніхто не тримав. Потім потерпілий вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка вдарила його ножем.
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, зокрема:
- даними, що містяться у протоколі огляду від 23.10.2018, згідно якого було оглянуто територію на проході між будинком №26 по пр. Маяковського в м. Києві та ринком та вилучено 2 предмети, схожі на ножі, змиви з рук ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 178-180);
- речовими доказами, відповідно до постанов про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 194, 195, 196-197, 198, 199);
- даними протоколу огляду місця події від 24.10.2018 р., відповідно до якого в КМКЛШМД слідчому було надано предмет схожий на лезо ножа, який було вилучено з правої скулової кістки ОСОБА_10 (т. 1 а.с.184-185);
- висновком експерта №8-3/174 від 12.03.2019, відповідно до якого фрагмент клинка та частина клинка, яка знаходилася в руків`ї ножа, що надані на дослідження, раніше складали одне ціле (т. 2 а.с. 90-96);
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.01.2019 р. за участю потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив обставини та механізм нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т. 1 а.с.204-207);
- висновком експерта №042-144-2019 від 25.01.2019 21.02.2019, згідно якого «враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту, можна заключити, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись при умовах та у спосіб на які він вказує» (т. 2 а.с. 62-66);
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 19.02.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , який пояснив обставини події, яка мала місце 23 жовтня 2018 року (а.с. 208-211);
- висновком експерта №2034/Е від 23.11.2018 17.12.2018 р., згідно якого у ОСОБА_10 , на момент звернення за медичною допомогою 23.10.2018 о 23:09, мали місце тілесні ушкодження: а) відкрита травма обличчя - колото-різана рана лівої привушно-виличної ділянки (з наявністю в рані уламку клинка ножа), б) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки ліва по середнє-ключичній лінії в проекції 6 міжребер`я (т. 1 а.с. 212-218);
- результатом приладу «Драгер» №ARJL-0310, алкотест 6820, тест №969, відповідно до якого у ОСОБА_7 позитивна проба 1,29%;
- іншими доказами, на які послався суд у своєму вироку.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №791 від 13.12.2018 р. ОСОБА_7 у період часу, до якого відносить правопорушення, у відношенні якого він підозрюється, будь-яким хронічним чи тимчасовим психічним розладом не страждав, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період правопорушення він не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.
Посилання в апеляційних скаргах на неналежну оцінку доказів, які покладені в основу вироку у вчиненні інкримінованого обвинуваченим злочину, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді першої інстанції, є безпідставними.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що з урахуванням подій, які передували вчиненому злочину, зокрема провокації зі сторони потерпілого, з подальшим нападом, дії ОСОБА_7 були обумовлені необхідною обороною, ретельно перевірялися як судом першої інстанції під час судового розгляду, так і колегією суддів під час апеляційного розгляду, та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз зібраних та досліджених доказів вказує на те, що ініціатором конфлікту був саме обвинувачений ОСОБА_7 . Характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, локалізація поранень, механізм їх спричинення - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого. Це підтверджується й тим, що обвинувачений використав таке знаряддя злочину, як ніж, застосування якого може призвести до смерті людини, та завдав удари ножем в обличчя та область грудної клітини, тобто в життєво важливі органи. ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Таким чином, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого, такими що не заслуговують на увагу.
Твердження апеляційних скарг про те, що речові докази, а саме ножі та лезо ножа, не були досліджені під час судового розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність та обгрунтованість вироку суду, оскільки в основу обвинувального вироку покладено лише ті докази, які безпосередньо досліджувалися судом в ході розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.
Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт.
Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження слідує, щосторона захисту при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведених судово-медичних експертиз, не порушувала питання про надання доступу до медичної документації потерпілого ОСОБА_10 , за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки, а тому доводи про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 2034/Е через невідкриття медичних документів потерпілого на стадії виконання ст. 290 КПК, є неприйнятними.
Не встановлено також апеляційним судом достатніх даних вважати недопустимим доказом висновок судово-психіатричної експертизи № 791 від 13.12.2018, як на те вказує в апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи апеляційних скарги про те, що досудовим розслідуванням і судом однобічно й неповно дослідженні обставини справи, що докази у справі зібрані і дослідженні з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не грунтуються на матеріалах справи, а перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження обставин, що могли мати значення для справи. З аудіозаписів судових засідань слідує, що судом першої інстанції у повній мірі перевірялася позиція сторони захисту ОСОБА_7 шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідженням усіх письмових матеріалів справи.
У відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Оскільки матеріали кримінального провадження були досліджені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, передбачені ч.3 ст.404 КПК України, відсутні.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення та суспільну небезпеку, спосіб вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначено покарання, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів і домірне скоєному.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухваламоже бути оскарженав касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: