Справа № 206/256/21
Провадження № 1-кс/206/21/21
У Х В А Л А

01.02.2021року у залі суду в м. Дніпрі слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність СВ Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо невнесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення, прийнятої 19.01.2021 року за ЄО/ЖЄО №900,

за участі:

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року заявник ОСОБА_3 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Самарського ДВП ГУНП у Дніпропетровській області щодо невнесення заяви про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 19 січня 2021 року заявником ОСОБА_3 безпосередньо слідчому СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було подано усну заяву в порядку статті 214 КПК України про кримінальний злочин, який підпадає під кваліфікацію частин статті 260 КК України в сукупності з ч. 4 ст. 28 КК України. Заява була прийнята слідчим під протокол. Наступного дня заявникові стало відомо, що його заяву про кримінальний злочин слідчим до ЄРДР внесено не було. Заявник зазначає, що слідчий СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проігнорував та не виконав вимоги КПК України та не вніс відомості до ЄРДР впродовж 24-х годин.

На підставі вищевикладеного, просить суд постановити ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Самарського СВ ДВП ГУНП у Дніпропетровські області виконати вимоги частини першої статті 214 КПК України, а саме: внести відповідні за заявою від 19.01.2020 року, зареєстровану в ЄО/ЖЄО за №900 про кримінальне правопорушення.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що у вирішенні даної скарги покладається на розсуд суду.

Вислухавши позицію заявника ОСОБА_3 та прокурора, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України прямо встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як передбачено статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, не пізніше 24 годин після подання заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочати розслідування; слідчий, прокурор чи інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрації заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язана прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення, відмова у прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Як було встановлено у судовому засіданні, у ОСОБА_3 виникла суперечка із працівниками Служби судової охорони, які намагалися провести поверхневу перевірку заявника та відмовлялися пропускати його до приміщення Самарського районного суду м. Дніпропетровська. На підставі цього заявником була викликана слідчо-оперативна група СВ Самарського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, а у подальшому заявлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частинами статті 260 КК України.

На теперішній час відомості про вчинення кримінального правопорушення, заявленого ОСОБА_3 , не внесені до ЄРДР.

Заявник вважає, що Служба судової охорони створена у невідповідності з вимогами Конституції України та Законів України, а її діяльність підпадає під кваліфікацію за частинами статті 260 Кримінального кодексу України.

У частині шостій статті 17 Конституції України закріплено, що на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Частиною 1 статті 260 Кримінального кодексу України встановлення відповідальність за створення не передбачених законами України воєнізованих формувань або участь у їх діяльності

Таким чином, на території України забороняється і карається законом створення і функціонування збройних формувань, які не передбачені законом.

Діяльність Служби судової охорони прямо регламентована Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Статтею 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Статтею 162 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначені повноваження Служби судової охорони. Частиною 2 якої визначено, що службі судової охорони та її співробітникам для здійснення покладених на них повноважень надається право, зокрема, здійснювати поверхневу перевірку осіб, які входять до приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, шляхом їх візуального огляду та огляду їх речей, проведення по поверхні вбрання осіб спеціальним приладом або засобом;

З вищевикладеного вбачається, що на виконання вимог Основного Закону Конституції України, організація та функціонування Служби судової охорони прямо передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів». В свою чергу, працівники Служби судової охорони наділені відповідними повноваженнями, зокрема, і щодо здійснення поверхневої перевірки осіб.

Організація та діяльність Служби судової охорони жодним чином не підпадає під об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого частинами статті 260 КК України, як на це вказує заявник. Отже, обставини, викладені ОСОБА_3 у судовому засіданні, та обставини, які містяться в заяві про кримінальне правопорушення, не є такими, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зауважує, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерел, що передбачено пунктом 4 частини 5 статті 214 КПК України.

Підставою кримінальної відповідальності згідно ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідність дають підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Враховуючи наведені вимоги законодавства, дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши заяву ОСОБА_3 та викладені ним у судовому засіданні пояснення, слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_3 по своєму змісту та суті не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ній відсутні обґрунтовані відомості з посиланням на обставини та докази вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 307 КПК України визначено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про, зокрема, відмову у задоволенні скарги.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність СВ Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо невнесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення, прийнятої 19.01.2021 року за ЄО/ЖЄО №900 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 214, 303, 306, 307, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала відповідно до ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1