Номер провадження: 11-сс/813/1415/20
Номер справи місцевого суду: 522/6686/20 1-кс/522/9856/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000465 від 01.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ч.3 ст.204 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року накладено арешт на речі, які були вилучені 24.06.2020 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пластикові каністри об`ємом 30 л, синього кольору з прозорою рідиною з характерним запахом спирту 8шт.; каністра об`ємом 20 л, з прозорою рідиною з характерним запахом спирту, яка заповнена наполовину 1шт.; каністра білого кольору об`ємом 20 л, з прозорою рідиною з характерним запахом спирту 1шт.; пластикові каністри синього кольору об`ємом 10 л, обклеєні етикеткою «Цукровий колір у вигляді барвника», з темною рідиною 6 шт.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та на нього може бути накладений арешт.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , оспорюючи законність накладення такого арешту вказує на те, що справа слухалась без участі власника арештованого майна ОСОБА_8 .
Крім того, апелянт зазначає, що всупереч приписам ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси не було досліджено клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Адвокат наполягає на тому, що матеріали кримінального провадження не містять доказів можливості використання вилученого під час обшуку майна як доказу у кримінальному провадженні. Також, слідчим на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання про арешт майна не було надано належних та допустимих доказів, які надали б суду можливість задоволення заявленого клопотання.
На підставі цього, адвокат ОСОБА_7 просить задовольнити апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, ухвалу слідчого судді скасувати та зняти накладений арешт, майно повернути власнику ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги адвоката, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно матеріалів провадження, СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000465 від 01.11.2018 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст.204 КК України.
Відповідно до приписів ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання слідчого, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст.ст. 98, 170 КПК України зазначив, що вилучені предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому існує необхідність їх збереження.
Відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, слідчий у клопотанні зазначив, що під час проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000898, з 07.02.2020 по 10.02.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 виявлено незаконне зберігання з метою збуту підакцизних товарів. Надалі, співробітниками ОУ ГУ ДФС в Одеській області проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, направлених на встановлення повного кола осіб причетних до скоєння злочину, встановлення місць виготовлення та зберігання незаконно виготовлених алкогольних напоїв та встановлення транспортних засобів які використовуються при скоєнні зазначеного правопорушення.
З клопотання слідчого також вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено громадянина ОСОБА_9 , який причетний до незаконного виготовлення алкогольних напоїв, їх транспортування та зберігання з метою збуту. ОСОБА_9 у своїй незаконній діяльності з виготовлення та зберігання незаконно виготовлених алкогольних напоїв використовує приватний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , якому він фактично проживає та який належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Згідно з положеннями ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що на даній стадії досудового розслідування, у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону та доведено, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні.
Так, 24.06.2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року (справа №522/6686/20, провадження №1-кс/522/9192/20), старшим слідчим з ОВС 1 відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_13 , було проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено предмети та речі, зазначені в клопотанні слідчого (а.с. 1-3).
Відповідно до приписів ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Зі змісту протоколу обшуку від 24.06.2020 року (а.п. 8-13) видно, що обшук розпочато о 16 годині 50 хвилин і завершено о 18 годині 45 хвилин цього ж дня, а з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.06.2020 року вбачається, що клопотання слідчого подано до суду першої інстанції з дотриманням вимог зазначеної вище норми кримінального процесуального закону.
Згідно з положеннями ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, що матеріали кримінального провадження не містять доказів можливості використання вилученого під час обшуку майна, як доказу у кримінальному провадженні, оскільки, як зазначив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, на даний час проведено судову експертизу, висновок якої прокурором надано апеляційному суду та з якого вбачається, що надані на експертизу зразки є спиртовмісними речовинами та які ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», не відповідають.
Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що вилучені предмети та речі, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що твердження апеляційної скарги про те, що вилучене майно, яке належить ОСОБА_8 не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, є необґрунтованим.
Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одесивід 01.07.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000465 від 01.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ч.3 ст.204 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4