Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/187/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 194 (89) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2020 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, -
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 29 січня 2021 року включно.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 29 січня 2021 року включно.
Врахувавши значний суспільний інтерес до даного кримінального правопорушення, думку потерпілих та інформацію ДУ «Центр здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській області від 19.08.2020 року за вих № Б-97/24-ЧК/2020, де вказано про задовільний стан здоров`я ОСОБА_7 та можливість виконання рекомендацій лікарів в умовах Черкаської медичної частини, суддя дійшов висновку про те, що підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 відсутні.
ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, що спричинив загибель двох людей, існує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень. Отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому, є достатні підстави вважати, що інший, більш м`який запобіжний захід, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, що спричинив загибель двох людей, суддя місцевого суду продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без застосування застави.
Не погоджуючись з рішенням судді захисник-адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить ухвалу судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2020, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали не зазначено, на підставі яких, добутих протягом більш як двох років знаходження ОСОБА_7 під вартою та наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Вказує, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор не обгрунтував належним чином ризики передбачені ст. 177 КПК України, що є його процесуальним обов`язком.

Зазначає, що суд не виклав обставин, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Продовжуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суддя не проаналізував можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж гримання під вартою, які б відповідали, з урахуванням характеризуючих та інших даних, обґрунтованим ризикам та не мотивував свої висновки відносно неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів з посиланням на матеріали кримінального провадження та на наявність виняткових обставин, які б дали підстави для застосування щодо ОСОБА_7 саме тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000501 від 11.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 29 січня 2021 року включно.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що спричинив загибель двох людей.
На даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - відсутні.
Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, суд першої інстанції врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель двох людей, правильно не застосував заставу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції, щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Твердження апелянта про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального провадження та доданих до клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 29 січня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4