Провадження № 1-кп/947/1154/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2020 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

перекладача ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

провівши в м.Одесі відкрите судове засідання у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000341 від 29.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Ширван, республіки Азейбарджан, громадянина республіки Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання прокурор заявив усне клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 посилаючись на те, що останній є громадянином іншої держави, не має постійного місця проживання та на теперішній час існує ризик впливу на потерпілого та свідків.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначила, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_7 ні вона, ні її підзахисний не отримували та просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у гуртожитку університету, де останній навчається, позитивно характеризується та раніше не судимий, захисник просила змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання захисту, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Прокурором, який бере участь в судовому розгляді зазначені вимоги ч.1 ст.199 КПК України не виконані.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

ОСОБА_7 перебуває під вартою з 28 травня 2020 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Так, на даній стадії судового провадження допитано потерпілого, що унеможливлює вплив обвинуваченого на останнього.

Крім того, не доведено і існування такого ризику як вплив обвинуваченого на свідків, явку яких в судове засідання сторона обвинувачення не забезпечила, та які не були безпосередніми свідками події.

Однак, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про наявність хоча і мінімального, але ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного від суду.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено, що наявному ризику не можливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, серед яких, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Так, при вирішенні вказаного питання слідчий суддя враховує позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», згідно якої, за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Як встановлено судом під час судового розгляду, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання на території м.Одеси, відомостей про те, що обвинувачений раніше переховувався від органів досудового розслідування чи суду в рамках цього чи іншого кримінального провадження у суду не має, останній з травня 2020 року тримається під вартою, з урахуванням викладеного в сукупності, керуючись ст.ст.3, 5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд приходить до висновку про те, що на даній стадії судового провадження запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 182, 183, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні усного клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Змінити застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язавши його носити електронний засіб контролю та цілодобово не залишати житло, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: за першою вимогою прибувати до суду; утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Виконання ухвали суду та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників Таїровського ВП Київського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області.

Відповідно до ч.6 ст.181 КПК України визначити строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом два місяця, тобто до 05.12.2020 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи Таїровського ВП Київського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1