ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/4260/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві, -
ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві.
Посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23.10.2020 зобов`язано уповноважених осіб Дарницького УП ГУНП у м. Києві невідкладно внести відомості у заяві-повідомленні ОСОБА_2 .
Станом на 17.12.2020 вказана ухвала виконана частково, службовими особами Дарницького УП ГУНП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження №0001796, призначено слідчого ОСОБА_3 .
У той же час, витяг з ЄРДР заявнику не надано, процесуальний статус не визначено, досудове розслідування не розпочато. Невідкладні слідчо-розшукові дії не проводяться, що є порушенням процесуальних прав заявника, які підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання службових осіб Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві виконати імперативні вимоги КПК України.
Дарницьким УП ГУ НП МВС України у місті Києві, всупереч імперативних вимог ст. 214 КПК України та ст. 382 КК України, допущено бездіяльність, невиконання ухвали суду або перешкоджання її виконанню.
У зв`язку із чим, у вимогах скарги просив:
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, невідкладно надати Витяг з Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань заявнику ОСОБА_2 по кримінальному провадженню № 0001796;
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, невідкладно розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства по кримінальному провадженню № 0001796;
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, невідкладно визнати ОСОБА_2 , потерпілим у кримінальному провадженню № 0001796;
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, невідкладно вручити пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого;
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, невідкладно надати мені можливість дати додаткові свідчення по кримінальній справі № 0001796;
- Зобов`язати Дарницьке УП ГУ НП МВС України у місті Києві, повідомити мене письмово, у встановленому законом порядку і строки, про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування по кримінальній справі № 0001796;
- За невиконання Ухвали суду накласти штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на начальника Дарницького УП ГУ НП МВС України в м. Києві ОСОБА_4 ;
- Зобов`язати Київську місцеву прокуратуру № 2 в особі керівника ОСОБА_5 , взяти на особистий контроль в рамках процесуального керівництва досудовим розслідуванням, зловживання процесуальними правами службових осіб Дарницького УП ГУ МП МВС України в м. Києві по кримінальному провадженню № № 0001796.
Ознайомившись зі скаргою та доданими до неї документами слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у даній скарзі з огляду на наступне.
Згідно статтей 1, 2 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є, серед іншого, те, щоб до кожного учасника була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.
Як вбачається зі змісту скарги, Дарницьким УП ГУНП м. Києва розпочато кримінальне провадження №0001796, за заявою ОСОБА_2 про вчинення організованою групою осіб, що містять ознаки злочинів , передбачених ст.ст. 190, 356, 206-2, 358 КК України.
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звертався до начальника Дарницького УП ГУНП м. Києва із заявою про виконання ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23.10.2020, якою зобов`язано уповноважених осіб Дарницького УП ГУНП у м. Києві невідкладно внести відомості у заяві-повідомленні ОСОБА_2 з вимогами: про надання витягу з ЄРДР; невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства; визнати його потерпілим, вручити потерпілому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого; надати можливість потерпілому додаткові свідчення; повідомити потерпілого письмово у встановленому законом порядку і строки про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9 - 1 ) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником. Вказаний перелік є вичерпним.
Так, відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він повинен вчинити у визначений цим Кодексом строк. Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до ЄРДР та повернення тимчасово вилученого майна), є третім, комплексним видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК. Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки:
1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію;
2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк;
3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством. При цьому варто зважати на те, що відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише невчиненням процесуальної дії в межах встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом клопотання, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.
Аналіз вищенаведених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що право на оскарження слідчому судді рішень, дій чи бездіяльності особа отримує лише тоді, коли слідчий або прокурор прийняли певні рішення, вчинили конкретні дії або допустили конкретну бездіяльність, оскарження яких передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.
Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.
Водночас згідно з положеннями ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора можуть бути подані протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Як визначено у ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
Крім того, порядок виконання ухвал слідчих суддів визначено розділом 8 КПК України, згідно якого контроль за виконанням ухвали здійснює слідчий суддя, який ухвалив судове рішення.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч. 2 ст. 214 КПК України).
Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно ст. 55 КПК України слідує, що кримінально процесуальний закон не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою. Так, відповідно до приписів ст. 55 КПК України - потерпілим у кримінальному провадженні може бути зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано маральної, фізичної або майнової шкоди. При цьому права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. В зазначеній статті також вказано, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Таким чином зазначеною статтею не передбачено обов`язку слідчого, прокурора винести постанову про визнання особи потерпілою. Частиною 5 вказаної статті передбачений випадок винесення слідчим та прокурором вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, яка і може бути оскаржена слідчому судді. Права та обов`язки потерпілого передбачені ст. ст. 56, 57 КПК України.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Таким чином бездіяльність прокурора, слідчого щодо не вчинення дій про визнання особи потерпілою не може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, оскільки кримінальний процесуальний закон не зобов`язує вчиняти такі дії слідчого чи прокурора.
Скарга у частині вимог про зобов`язання Київської міської прокуратури №2 взяти на особистий контроль зловживання процесуальними правами службових осіб Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні №0001796 також не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК, оскільки прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Крім того, повноваження прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, визначені ст. 36 КПК України.
Що стосується інших доводів скарги, то оскільки ОСОБА_2 лише абстрактно посилається на неналежне розслідування кримінального провадження та невиконання ухвали слідчого судді без вказівки на конкретну дію чи бездіяльність, яку він оскаржує, ним фактично оскаржується бездіяльність, яка не може бути предметом судового розгляду під час досудового розслідування, що відповідно до положень ч. 4 ст. 304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження за скаргою.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.
Із аналізу вищевказаних норм кримінального процесуального законодавства вбачається помилкове тлумачення скаржником вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, що регулюють порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, та резолютивна частина скарги не містить у собі вимог щодо зобов`язання вчинити певну дію, яку вслідчий зобов`язаний вчинити у визначений законом, а відтак, не можуть бути предметом судового розгляду та не входять до повноважень слідчого судді, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу з урахуванням вимог ст. 220 КПК України, за таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженніздійснюється судами.
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК та не належать до предмета оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.
Відповідно до п. 1.3 Узагальнення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» - слідчі судді не повинні розглядати по суті скарги, зумовлені бездіяльністю, оскарження якої ст. 303 КПК не передбачено. Враховуючи вимоги ст. 304 КПК, в разі надходження на розгляд таких скарг слідчим суддям необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Враховуючи викладене, оскільки скаргу подано з порушенням вимог КПК України, а заявник не порушує питання щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, що у силу ч. 4 ст. 304 КПК України має наслідком відмову у відкритті провадження.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303-304, 372 КПК України, Узагальненням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування»,-
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві.

Скаргу з усіма доданими до неї матеріалами - повернути особі, яка її подала.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: