Справа №636/2389/20
Провадження №1-кп/636/751/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , секретаря судового засідання ОСОБА_10 , розглянувши у відкритомусудовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001434 від 18.11.2019 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно працюючого в Чугуївському професійному ліцеї на посаді техніка з експлуатації приміщень, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
17.11.2019 року приблизно о 18 годині 15 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 здійснював рух на транспортному засобі, автомобілі марки OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з включеним світлом фар, по другорядній дорозі, що розташована по вул. Харківська в населеному пункті м. Чугуїв, Харківської області у напрямку м. Харків, автодороги «Київ-Харків-Довжанський». В цей час по головній автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», що проходить через населений пункт м. Чугуїв, Харківської області, поблизу кафе «Бургер», по своїй смузі руху в напрямку м. Ізюм, Харківської області рухався автомобіль марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю 50-53 км/год, під керуванням ОСОБА_8 . У зазначеному автомобілі на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 .
Водій ОСОБА_5 , знаходячись на водійському місці, керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 40 км/год, з включеним ближнім світлом фар, не зупиняючи свій автомобіль та не застосовуючи гальмування, здійснив виїзд з другорядної дороги, де по його напрямку руху, був встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» на перехрестя автодороги «Київ-Харків-Довжанський», на зустрічну смугу руху в напрямку м. Ізюм, Харківської області, не поступився дорогою автомобілю, перетинаючи зазначену смугу руху, наблизившись до розділяючої смуги руху, в результаті його дій відбулося зіткнення з автомобілем марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з включеним ближнім світлом фар під керуванням ОСОБА_8 .
Згідно висновку експерта за №12-14/818-А/19 від 13.02.2020 року у ОСОБА_8 має місце забійна рана нижньої губи, підборіддя та верхньої повіки ока, закритий перелам 6-го ребра зліва, закритий уламковий косий перелам діафаза лівого стегна зі зміщенням, відкритий уламковий перелам метафаза правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням, закритий уламковий перелам діафаза правої малогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелам клиновидної кістки лівої стопи, закритий перелам п`яткової кістки правої стопи. За механізмом вищевказані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від ударної травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. При цьому характер вищезазначених ушкоджень не виключає можливості утворення їх за умови дорожньо-транспортної пригоди, при обставинах відомих з постанови слідчого та медичної документації, в строк 17.11 2019 року.
За ступенем тяжкості закритий перелам 6-го ребра зліва, закритий уламковий косий перелам діафаза лівого стегна зі зміщенням, відкритий уламковий перелам метафаза правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням, закритий уламковий перелам діафаза правої гомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелам клиновидної кістки лівої стопи, закритий перелам п`яткової кістки правої стопи, як у сукупності так й поодинці, не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, але спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, понад 3 тижнів (21 дня), і за цією ознакою відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, відповідно до п. 2.2.1 «а,б,в», п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.11.1995 року. Забійна рана нижньої губи, підборіддя та верхньої повіки лівого ока із проведенням ПХО (накладання шовного матеріалу), як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю більше 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів і за цією ознакою, відповідно до п.2.3.2 «а», п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Згідно медичної карти №26490 стаціонарного хворого відділення полі травми КНП «МКЛШНМД» ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР відомо, що при дослідженні крові ОСОБА_8 газохроматографічним методом етиловий спирт не виявлений (Дослідження крові на алкоголь №2351).
Згідно висновку експерта за №12-14/819-А/19 від 13.02.2020 року у пасажира автомобіля моделі RENO, марки 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 має місце садна на лобі справа, а також травми лівої нижньої кінцівки у вигляді підвертельного переламу лівої стегнової кістки із її вивихом та переламам заднього краю вертлюжної западини. За механізмом вищевказані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від ударної травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. При цьому характер вищезазначених ушкоджень не виключає можливості їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при обставинах відомих з постанови слідчого і медичної документації, в строк 17.11.2019 року.
За ступенем тяжкості садна на лобі справа викликали незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, відповідно до п. 2.3.2 «б», п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, належать до категорії легких тілесних ушкоджень. Травма лівої нижньої кінцівки у вигляді підвертельного переламу лівої стегнової кістки із її вивихом та переламом заднього краю вертлюжної западини, не є небезпечною для життя в момент заподіяння, але спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, відповідно до п. 2.21 «а,б,в», п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Згідно медичної карти №26493 стаціонарного хворого 1-го травматологічного відділення КНП «МКЛШНМД» ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР на ім`я ОСОБА_7 встановлено алкотест 0,15%.
Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-автотехнічної експертизи №7/899СЕ-20 від 23.06.2020 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України та мав технічну можливість запобігти ДТП виконанням вимог п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України. У діях водія автомобіля OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з ДТП.
Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до суду надійшли заяви, в яких останні просили суд розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності, просили задовольнити пред`явлені до обвинуваченого цивільні позови, просили призначити покарання відповідно до діючого законодавства.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 теж надала суду заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, а саме: обвинуваченого, його захисника та прокурора, які вважали можливим за відсутності потерпілих та представника потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішив питання про проведення судового розгляду без вказаних осіб.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого злочину, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема, він пояснив, що дійсно 17.11.2019 року він керував автомобілем OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України, внаслідок чого потерпілим були спричинені тілесні ушкодження.
Що стосується позовних вимог потерпілих, визнав позови частково.
Так ОСОБА_5 зазначив, що позов ОСОБА_7 визнає частково, а саме завдану його діями матеріальну шкоду в сумі 11 977,50 грн. визнає в повному обсязі, дійсно частково вже відшкодував потерпілому 10 000 грн., що стосується моральної шкоди, то в цій частини погоджується з потерпілим лише частково та вважає, що його діями потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода в сумі 15 000 грн.
З вимогами потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений теж погодився частково та пояснив, що матеріальну шкоду, спричинену його діями потерпілому визнає частково, в сумі 62 812 грн., оскільки коли потерпілий перебував в лікарні, обвинувачений добровільно сплатив йому витрати на лікування в сумі 29 200 грн. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_5 погодився відшкодувати лише в сумі 50 000 грн. А судові витрати не визнав взагалі, посилаючись на те, що потерпілий не надав належних доказів на їх підтвердження.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, доведена повністю. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України.
Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно працює, за місцем роботи має позитивну характеристику, неодружений, осіб на своєму утриманні не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у межах санкції цієї статті.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засудженого.
Розглядаючи позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з останнього матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. В частині 5 цієї статті зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як слідує із обставин поданої ОСОБА_7 позовної заяви, потерпілий просить стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 11 977,50 грн., а саме витрати на лікування внаслідок заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, на придбання ліків та діагностику, в сумі 7 327,50 грн., за набор титанових металоконструкцій для остеосинтезу в сумі 14 650 грн., а всього 21 977,50 грн. При цьому обвинувачений в рахунок відшкодування вказаної шкоди вже надав потерпілому 10 000 грн., отже розмір матеріальної шкоди, за вирахуванням коштів, наданих обвинуваченим, становить 11 977,50 грн. Крім того моральну шкоду в сумі 100 000 грн. В підтвердження заявлених вимог ОСОБА_7 надав суду копії відповідних чеків на лікування, придбання ліків та титанових металоконструкцій для остеосинтезу.

Як слідує із обставин поданої ОСОБА_8 позовної заяви, потерпілий просить стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 92 012,20 грн., а саме витрати на лікування внаслідок заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень. Крім того моральну шкоду в сумі 200 000 грн., але оскільки обвинуваченим вже частково відшкодовано потерпілому спричинену моральну шкоду в сумі 29 200 грн, у зв`язку з чим, вважає за необхідне просити суд стягнути з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 170 800 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4 900 грн. В підтвердження заявлених вимог ОСОБА_8 надав суду копії відповідних чеків на придбання медикаментів, виписки із медичної карти хворого, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, рахунки-фактури, квитанції.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону передбачено ст. 1177 ЦК України.

Суд вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування, придбання ліків, на діагностику та за набір титанових металоконструкцій для остеосинтезу, в загальній сумі 11 977,50 грн. для потерпілого ОСОБА_7 та в загальній сумі 92 012,20 грн. для потерпілого ОСОБА_8 підлягають задоволенню, оскільки винуватість обвинуваченого в спричинені потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості встановлено під час розгляду справи в суді, сума понесених потерпілими затрат підтверджується наданими суду документами.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди в сумі 100 000 грн. (потерпілий ОСОБА_7 ) та в сумі 170 800 грн. (потерпілий ОСОБА_8 ) суд виходить з наступного:

Зі змісту ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно ППВСУ за №4 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під маральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Суд вважає, що потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено спричинення їм протиправними діями обвинуваченого страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них з боку ОСОБА_5 , у душевних стражданнях, яких потерпілі зазнали із-за спричинення їм обвинуваченим тілесних ушкоджень, провина ОСОБА_5 в скоєнні дій відносно потерпілих, що потягли вказані наслідки судом встановлена.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно яким розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як слідує з роз`яснюючих положень п. 9 ППВСУ за №4 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, знов таки суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, виходячи з душевних страждань, перенесених потерпілими, зміни на певний період часу їх життєвого укладу, порушення їх спокою, додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя у вказаний період, крім того враховується той факт, що потерпілий ОСОБА_8 отримав другу групу інвалідності та йому протипоказана важка фізична праця і тривале перебування на ногах, а відтак суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь:

- потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 50 000 грн.

- потерпілого ОСОБА_11 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 100 000 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне:

Згідно ст. ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар адвоката за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 09.12.2019 року між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 було укладено договір про надання останньому правової допомоги, та згідно угоди адвокат отримала за свої послуги суму у розмірі 4 900 грн., що підтверджується документально, а саме квитанцією від 13.07.2020 року, зазначене відповідає ст. 124 КПК України та ст. 137 ЦПК України. Наявність наданого потерпілим доказу, який міститься у матеріалах справи, дає можливість суду визначити відповідність понесених ОСОБА_8 витрат на правову допомогу. З урахуванням наведеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку про наявність підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 4 900 грн.

Під час розгляду зазначеного кримінального провадження, захисник обвинуваченого та сам ОСОБА_5 просили суд не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, посилаючись на те, що автомобіль є джерелом існування обвинуваченого та його родини. Так, на утриманні ОСОБА_5 перебуває його матір ОСОБА_12 , яка є пенсіонером, а також цивільна дружина, у якої нещодавно діагностували захворювання, яке потребує тривалого лікування, а для цього обвинуваченому необхідно користуватися транспортним засобом задля того, щоб возити дружину до лікарні.

Суд не погоджується з такими твердженнями сторони захисту та самого обвинуваченого, оскільки встановив, що ОСОБА_5 офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати. Його праця (технік по експлуатації приміщень Чугуївського професійного ліцею) не пов`язана з керуванням транспортними засобами. Доказів того, що він має на утриманні хвору цивільну дружину, яка потребує тривалого лікування та матір пенсійного віку, суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи за №7/899СЕ-2020 від 23.06.2020 року у розмірі 3 269 грн.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.2019 року було накладено арешт на транспортні засоби: автомобіль марки OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 12.09.2019 року є ОСОБА_5 та на автомобіль марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва НОМЕР_5 від 17.11.2012 року є ОСОБА_13 , який згідно довіреності від 28.11.2019 року уповноважив в тому числі і ОСОБА_8 користуватися та розпоряджатися зазначеним транспортним засобом (строк дії довіреності до 28.11.2022 року).
Зі змісту вказаної ухвали слідує, що арешт накладений в тому числі з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Враховуючи, що під час розгляду зазначеного кримінального провадження в суді потерпіли звернулись до суду з цивільними позовами до обвинуваченого про стягнення з останнього матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, суд вважає за необхідне не скасовувати арешт з транспортного засобу, що належить обвинуваченому ОСОБА_5 до відшкодування шкоди, завданої потерпілим внаслідок кримінального правопорушення, але беручи до уваги, що автомобіль обвинуваченого вже тривалий час знаходиться на майданчику тимчасового тримання ТЗ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області є необхідність передати зазначений автомобіль на відповідальне зберігання обвинуваченого.
Що стосується транспортного засобу, яким керував потерпілий ОСОБА_8 , то арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Суд вважає за необхідне при ухваленні вказаного вироку скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на автомобіль марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 977,50 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 92 012,20 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4 900 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 3 269 грн. 00 коп.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.2019 арешт на транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва НОМЕР_5 від 17.11.2012 року є ОСОБА_13 , оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Речові докази, транспортні засоби:
- автомобіль марки OPEL, моделі VECTRA, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 12.09.2019 року є ОСОБА_5 , що перебуває на майданчику тимчасового тримання ТЗ Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання;
- автомобіль марки RENAULT, моделі 19, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва НОМЕР_5 від 17.11.2012 року є ОСОБА_13 , що перебуває на майданчику тимчасового тримання ТЗ Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області передати володільцю ОСОБА_8 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча -