Справа № 554/6903/20
Дата документу 03.12.2020 Провадження № 1-кп/554/464/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження № 0000079 від 16.07.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Знаменка Кіровоградської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої:

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Обвинувачена ОСОБА_4 в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС - використовуючи мережу «Інтернет» придбала посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 від 13.04.2020, заповнене на ім`я ОСОБА_4 , в якому містилося фотозображення ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 близько 22 год. 45 хв. 15.07.2020 керувала транспортним засобом марки "Smart Mikro compact car", номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Європейській 92 в м.Полтаві, була зупинена патрульними поліцейськими УПП в Полтавській області. На вимогу працівника поліції пред`явити документ на право керування транспортним засобом, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вона не має права керування транспортними засобами, пред`явила для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 від 13.04.2020 і у такий спосіб використала його. Посвідчення водія серії та номер НОМЕР_1 від 13.04.2020 було вилучено в ході огляду місця події, оскільки містило ознаки підробки.

У відповідності до висновку експерта №1724 від 21.07.2020 наданий на дослідження бланк посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 від 13.04.2020 заповнений на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України як кримінальний проступок, оскільки вона використала завідомо підроблений документ.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитана в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаялася у вчиненому та просила її суворо не карати, зазначивши, що усвідомила неправильність своїх дій.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає, що вона щиро розкаялася у вчиненому кримінальному проступку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України,судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала повністю свою вину у вчиненні кримінального проступку і щиро розкаялася у цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, характеристику її особи, і вважає за необхідне призначити їй покарання у виді штрафу.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що обвинувачена, на переконання суду, усвідомила суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому і своєю поведінкою сприяла розкриттю кримінального правопрушення, ненастання тяжких наслідків, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без її ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе визначити покарання в межах санкції ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумівдоходів громадян.

Вирішення цивільного позову
Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Знаменка Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави суму процесуальних витрат в кримінальному провадженні №0000079 за проведення експертизи в розмірі 1144 грн. 15 коп.

Речові докази: водійське посвідчення з серією та номером « НОМЕР_1 » видане 13.04.2020 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знищити, диск DVD-R на якому маються відеозаписи зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1