ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1657/20 Справа № 208/6581/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.03.2020 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, вирок набув законної сили 27.04.2020 року,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року клопотання слідчого задоволено.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, обчислюється з часу його затримання 25 листопада 2020 року об 19.20 годині, та визначено строком до 22 січня 2021 року, включно.
Визначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень, після внесення якої ОСОБА_8 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.
У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду, в межах даного кримінального провадження; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У клопотанні сторони захисту відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів, обставини, викладені у клопотанні, вказують на те, що до підозрюваного необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачений ст.183 КПК України, так як жодний із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків з причин, викладених нижче. Враховуючи те, що підозрюваний не дотримується покладених на нього обов`язків, у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що він й у подальшому не буде дотримуватись покладених на нього обов`язків. Окрім того необхідно зазначити, що підозрюваний вчинив дане кримінальне правопорушення, перебуваючи на іспитовому строку, що вказує на те, що він не дотримується покладених на нього обов`язків. Таким чином жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з примусовим позбавленням волі підозрюваного, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, так як обставини, наведені вище, вказують на те, що підозрюваний добровільно не дотримується та не буде дотримуватись у подальшому покладених на нього законодавством обов`язків.
Крім цього, ОСОБА_8 є особою, який має незняту та непогашену в передбаченому законом порядку судимість, раніше судимий за корисний злочин, не має офіційного місця роботи, за місцем проживання в період з 21.10.2020 року по 25.11.2020 року не проживав, на виклики до слідчого, прокурора не прибував, будучи обізнаний про наявність підозри за ч. 2 ст. 186 КК України, був затриманий 25.11.2020 року при виконанні ухвали слідчого судді про дозвіл на його затримання, не одружений не має дітей, та враховуючи як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному як позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому, дослідивши клопотання та матеріали подані в обґрунтування підозри та клопотання, підтверджені ризики передбачені п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 листопада 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовити у задоволені клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчий суддя прийняв необгрунтоване рішення, яке суперечить законним правам та інтересам підозрюваного, без врахування вимог ст.ст.177 КПК України.
Стверджує, що підозра у вчинені злочину, про яку повідомлено ОСОБА_8 є необгрунтованою, слідчим та прокурором, не доведено наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а слідчим суддею, при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу, безпідставно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також, зазначає що судом не оцінено в сукупності всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; репутацію підозрюваного; відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих до нього раніше запобіжний засобів; відсутність відомостей про наявність повідомлення підозрюваному про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватись від органів судового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення у зв`язку з чим з огляду на особу підозрюваного, а саме те, що останній має незняту та непогашену в передбаченому законом порядку судимість, раніше судимий за корисний злочин, не має офіційного місця роботи, за місцем проживання в період з 21.10.2020 року по 25.11.2020 року не проживав, на виклики до слідчого, прокурора не прибував, будучи обізнаний про наявність підозри за ч. 2 ст. 186 КК України, був затриманий 25.11.2020 року при виконанні ухвали слідчого судді про дозвіл на його затримання, не одружений не має дітей, та враховуючи як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному як позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні ризиків не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги і тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, й міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було в даному випадку обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У своєму рішенні слідчий суддя розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти заявленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.
Апеляційний суд також зважає на відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 які зазначені захисником, проте вважає, що ці обставини не зменшують існуючих ризиків, не є достатнім стримуючим фактором їх настання і не можуть бути розцінені як достатня підстава для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4