Справа № 305/96/21
Номер провадження 1-кс/305/33/21
УХВАЛА

19.01.2021. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні відомості про яке 14.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 14 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 10.01.2021, більш точно не встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні готельно-ресторанного комплексу «Крокус», за місцем свого фактичного працевлаштування та проживання за адресою смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, урочище «Драгобрат», діючи умисно, усвідомлюючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне збагачення, шляхом проведення заборонених операцій у сфері обігу психотропних речовин, маючи на меті отримання незаконної грошової винагороди та використання таких коштів з метою продовження незаконного обігу психотропних речовин, через додаток «Telegram Messenger» на власному планшеті марки «Impression» чорного кольору, у невстановленої йому особи замовив для придбання, з метою подальшого збуту близько 4 (чотири) грами порошкоподібної білої речовини схожої на особливо небезпечну психотропну речовину метамфетамін та 12 таблеток схожих на психотропну речовину метилендіоксиметамфетамін (Екстазі), шляхом переказу до Ясінянського відділення «Нова Пошта», що в смт. Ясіня по вулиці Визволення б/н, після чого у місцевому терміналі самообслуговування здійснив оплату за замовлені психотропні речовини в сумі 3800 гривень.

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на безпосередню реалізацію збуту психотропних речовин 14.01.2021 у невстановлений слідством час, використовуючи свій авторитет та близькі знайомства із ОСОБА_8 здійснив просьбу до останнього у транспортуванні вищевказаної посилки.

У подальшому, 14.01.2021, близько 09.15 години ОСОБА_8 , не будучи ознайомленим із вмістом посилки за проханням ОСОБА_7 отримав її, розрахувавшись за доставлену посилку в сумі 47 гривень у вказаному відділенні «Нова Пошта», що в смт. Ясіня по вулиці Визволення б/н, Рахівського району Закарпатської області, після чого транспортував зазначену посилку із психотропними речовинами ОСОБА_7 , який здійснив зберігання, з метою подальшого збуту психотропних речовин метамфетаміну та метилендіоксиметамфетаміну (Екстазі).

14 січня 2021 року вказане повідомлення було зареєстровано у журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області за № 302, на підставі чого 14 січня 2021 року, начальником СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та розпочато досудове розслідування.
14 січня 2021 року у ході проведення огляду місця події в смт. Ясіня в урочищі Драгобрат у приміщенні прокату готельно-ресторанного комплексу «Смерекова хата» виявлено планшет чорного кольору марки «Impression», який належить ОСОБА_7 , в якому міститься інформації щодо придбання та збуту наркотичних речовин громадянином ОСОБА_7 .

Вилучений предмет може бути знаряддям вчинення злочину, містить сліди злочину та можуть бути використані як доказ факту та обставин незаконного придбання та збуту наркотичних засобів, що встановлюються під час кримінального провадження.

Винесено постанову слідчого Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області про визнання речовим доказом планшет чорного кольору марки «Impression», упакований в спец пакет «Національна поліція України Головне слідче управління» №4296428.

Як зазначає слідчий у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме планшет чорного кольору марки «Impression», що був вилучений під час огляду, проведеного 14.01.2021 у приміщенні прокату готельно-ресторанного комплексу «Смерекова хата».

Таким чином, слідчий просить з метою збереження речових доказів накласти арешт на тимчасово вилучене майно - планшет чорного кольору марки «Impression», з метою заборони відчуження та користуванням даним майном у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій та призначення ряду необхідних судових експертиз, з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити з підстав, які наведені у клопотанні.

Слідчі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні просили задовольнити клопотання та накласти арешт на майно.

Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Зокрема зазначив, що планшет вилучено під час незаконного обшуку. Так як обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. У разі проведення обшуку без ухвали слідчого судді, орган досудового розслідування має невідкладно звернутися до суду з метою його узаконення. Вважає, що обшук незаконний, тому арешт не може бути накладений.

Заслухавши доводи прокурора, слідчих та адвоката, а також дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000006, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.307 КК України, внесені уповноваженою особою до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2021 року. З витягу вбачається, що 14.01.2021 у ході перевірки оперативної інформації, за адресою смт. Ясіня в урочищі Драгобрат у громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено 12 таблеток візуально схожих на наркотичну речовину «екстезі» та близько 3 грам порошкоподібної речовини білого кольору візуально схожої на «Амфетамін», які ОСОБА_7 придбав з м.Одеса через відділення Нової Пошти, з метою збуту на курорті в урочищі Драгобрат з метою збуту.

14 січня 2021 року у ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено речовину схожу на білий наркотичний порошок, 12 таблеток, схожих на наркотичну речовину, планшет чорного кольору.

На підставі постанови слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 планшет чорного кольору марки «Impression», який належить ОСОБА_7 , та в якому міститься інформація щодо придбання та збуту наркотичних речовин, визнано речовим доказом.

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Так, накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно відповідає критеріям зазначеним в ч.1 ст.98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України для його арешту, слідчий повинен був зібрати та зазначити у клопотанні достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Разом з тим, жодних доказів того, що планшет чорного кольору марки «Impression» є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення за ч.1 ст.307 КК України, у клопотанні слідчого не міститися.

Слідчий мав ретельно перевірити, чи зібрані органом досудового розслідування докази є достатньо вагомими для втручання у права ОСОБА_7 мирно володіти майном, з метою забезпечення кримінального провадження, у даному випадку накладення арешту на майно.

Однак, клопотання слідчого у контексті мотивування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_7 є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, на думку слідчого судді, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, долучена до клопотання слідчого постанова від 14.01.2021 про визнання планшету чорного кольору марки «Impression» речовим доказом, на думку слідчого судді, є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом взагалі не містить даних на підтвердження того, що зазначений планшет відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, отже є формальною.

На думку слідчого судді органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що планшет чорного кольору марки «Impression», який належить ОСОБА_7 має важливе доказове значення для кримінального провадження за ч.1 ст.307 КК Україна, а саме був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови слідчого від 14.01.2021 про визнання планшету речовим доказом, органом досудового проводився огляд планшету та наявної в нім інформації, однак до клопотання не долучено відповідного протоколу.

Окрім наведеного, хоча у клопотанні слідчий вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій та призначення ряду необхідних судових експертиз, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно.

Тому, слідчий суддя вважає, що існування правових підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону у клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами є недоведеними.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких підстав слідчий суддя враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ОСОБА_7 та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні відомості про яке 14.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України - відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний зміст ухвали проголошено о 14 годині 45 хвилин, 21 січня 2021 року.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1