ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/1313/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна покарання більш м`яким
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря - секретаря ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що неможливість скорочення довічного позбавлення волі є порушенням положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
При цьому, для прийняття відповідного рішення про заміну довічного покарання більш м`яким, оцінюється шлях особи до реабілітації.
Дослідивши поведінку засудженого за весь час відбування покарання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.
Не погодившись вищевказаною ухвалою суду засуджений ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Зокрема, апелянт зазначає про те, що, його подальше перебування під вартою є порушенням норм ст.3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.
Враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України», ч. 1, 2 ст. 64, ч. 3 ст. 74 КК України, а саме те, що покарання у виді довічного позбавлення волі має бути пом`якшене через невідповідність новим, зазначеним вище нормам законодавства, просив ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02.11.2020 року скасувати та задовольнити його клопотання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги засудженого, вислухавши сторони в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене йому вироком Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року за п. 13, ч. 2 ст. 115 КК України.
27 листопада 2020 року засуджений звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про заміну призначеного йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
В обґрунтування своїх вимог посилався на прецендентність рішення ЄСПЛ від 12.03.2019 року Пєтухов проти України 2, яке є джерелом права в Україні.
У доповненнях до клопотання, засуджений посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує, що у своїх рішення Суд дійшов висновку про те, що відсутність можливості застосування до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, більш м`якого покарання на рівні національного законодавства є порушенням стандарту ст. 3 Конвенції.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді срав практику ЄСПЛ, як джерело права.
Зазначені вимоги закону були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2, на яке посилається засуджений як на підставу свого клопотання, Суд зазначив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст. 3 Конвенції, воно має бути таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання.

Перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі не обов`язково має призвести до звільнення засудженого.
Необхідний перегляд повинен враховувати прогрес засудженого у реабілітації із урахуванням оцінки, чи був такий прогрес настільки значним, що триваюче тримання під вартою більше не може виправдовуватися законними по нелогічними підставами. Перегляд, що обмежується тільки підставами гуманності, є неповним. Перегляд має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення. Суд звертає увагу на реабілітаційній меті позбавлення волі навіть у випадку засуджених до довічного позбавлення волі. (п 181, 168, 187, 193, 194 ) Суд дійшов висновку, що у цій справі було порушено ст. 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.
Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого, з урахуванням висновків вказаного рішення ЄСПЛ, як джерела права, дослідив матеріали кримінального провадження на предмет перевірки процесу реабілітації та виправлення засудженого, за результатами чого, дійшов обґрунтованого висновку про ОСОБА_8 , відбуваючи покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, спрямованого проти життя людей, на шлях виправлення не став, а тому, суд обґрунтовано дійшов переконання про недоцільність застосування відносно засудженого ОСОБА_8 , більш м`якого покарання.
Крім того, судом слушно зауважено про можливість здійснення індивідуального помилування Президентом України, у порядку передбаченому ст. 87 КК України, а тому доводи апеляційної скарги, про відсутність механізму реалізації права засудженого на заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке не заслуговують на увагу.
Матеріали кримінального провадження не містять будь-який відомостей, які б слугували правовою підставою для скорочення строку відбування покарання, з огляду на підвищену суспільну небезпечність вчинених засудженим кримінально-караних діянь, а також з урахуванням, тривалості відбутого строку покарання та недоведеності виправлення засудженого.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2020 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну покарання більш м`яким - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: