справа № 488/1012/15-к
провадження № 1-кп/488/101/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч.2, ст. 296 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В ніч з 25.04.2014 року на 26.04.2014 року близько 00.00 годин ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 , проходили біля будинку № 13 по пр. Корабелів в Корабельному районі м. Миколаєва, де на лавці перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_10 .
ОСОБА_15 , зупинившись, почав прохати у вказаних осіб цигарки, але отримавши відмову, використовуючи малозначний привід, з хуліганських спонукань розпочав суперечку, яка переросла у бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 ОСОБА_14 відштовхнув ОСОБА_12 від ОСОБА_10 та ОСОБА_10 із ОСОБА_14 наблизились до ОСОБА_12 з метою надання опору з приводу його неправомірних дій.
В цей момент ОСОБА_13 намагалась зупинити бійку, яка почалась між ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_10 і ОСОБА_14 з іншого боку, та покликала на допомогу ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_16 пройшли далі та знаходились на відстані від місця бійки.
ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_13 направився до місця, де відбувалась бійка. На ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово та були зумовлені наміром ОСОБА_7 попередити дії ОСОБА_14 щодо надання опору ОСОБА_12 з приводу його неправомірних дій, маючи намір заподіяти тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, водночас, не передбачаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи умисно ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 кулаками рук декілька ударів в область обличчя та голови, від яких останній впав на ґрунтове покриття ділянки місцевості, яка розташована між проїжджою частиною та пішохідною доріжкою, розташованою вдовж пр. Корабелів та будинку № 13, та більше з землі не вставав, знаходився в непритомному стані.
В результаті нанесених ОСОБА_7 ударів в обличчя та голову ОСОБА_14 , відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи МОЗ України №388/15 від 29.11.2016, отримав тілесні ушкодження у вигляді рани на лобі зліва з крововиливом в м`які покрови голови з внутрішньої їх поверхні в проекції рани, синці в лівій виличній ділянці, в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом на верхню повіку, в ділянці носа з садном справа, синець та садно на правій щоці, синці на верхній губі справа і зліва з наявністю крововиливу та рани слизової оболонки губи, багато уламковий перелом костей та хрящів носу з наявністю рідкої та підсохлої крові в отворах носа, крововиливів під м`які мозкові оболонки та під тверду мозкову оболонку справа в тім`яно-потиличній ділянці, а також крововиливів в стовбуровий відділ головного мозку. Всі вказані ушкодження складають єдиний комплекс черепно-лицевої травми, яка не може бути розділена на окремі ушкодження. В даному випадку, черепно-лицева травма з переломами кісток носа, супроводжувалась втратою свідомості і кровотечею з розвитком механічної асфіксії, яка і стала безпосередньою причиною смерті. Положення «лежачи на спині» могло лише сприяти потраплянню крові в дихальні шляхи. Отже між черепно-лицевою травмою та настанням смерті вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Вказана черепно-лицева травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні в інкримінованому за ст. 121 ч.2 КК України кримінальному правопорушенні винним себе визнав частково, суду пояснив, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року він, його дівчина ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 йшли по пішохідній алеї по пр. Корабелів в м. Миколаєві. В цей день вони вживали алкоголь. Він йшов поруч із ОСОБА_16 , а позаду, на відстані близько 10 метрів йшли ОСОБА_12 із ОСОБА_13 . ОСОБА_7 почув крик ОСОБА_13 , обернувшись, побачив, що ОСОБА_12 лежить на землі і його б`ють двоє хлопців, яких ОСОБА_13 намагалася відтягнути. З метою припинення бійки, ОСОБА_7 підбіг до названих осіб і став відтягувати від ОСОБА_12 потерпілого ОСОБА_14 .. В цей час він спотикнувся і впав разом із ОСОБА_17 на землю. Вони почали битися. Спочатку ОСОБА_17 , перебуваючи зверху на ньому, наніс йому 3-4 удари в голову кулаком руки. Після чого, він перекинув потерпілого через себе та захищаючись, наніс ОСОБА_17 3-4 удари кулаком в область голови, після цього потерпілий перестав чинити опір і ОСОБА_7 залишив його, направившись до ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які в той момент билися між собою. ОСОБА_10 виражався нецензурною лайкою, погрожував їм, а врешті втік. Надалі вони залишили місце пригоди, на той момент ОСОБА_14 лежав біля лавки. Мельник вину визнає частково, бо він не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, він мав намір розборонити осіб, що билися та діяв у стані необхідної оборони, бо ОСОБА_17 першим став його бити, вважає, що вбив потерпілого з необережності.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , в обгрунтування позиції обвинуваченого послався на те, що ОСОБА_7 не міг передбачити настання таких наслідків, як смерть потерпілого, оскільки безпосередньою причиною смерті потерпілого стала механічна асфіксія, яка виникла за наявності джерела кровотечі та при відсутності свідомості, що виключає в діях обвинуваченого існування складу інкримінуємого правопорушення, та враховуючи необережну форму вини до настання смерті потерпілого, правильно його дії слід кваліфікувати, як необережне вбивство.
ОСОБА_12 , якого ухвалою суду від 02.10.2020 року звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України, а кримінальне провадження в частині його обвинувачення закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суду пояснив, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року він, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 випили дві пляшки коньяку за вечір, йшли по пішохідній алеї по пр. Корабелів в м. Миколаєві. ОСОБА_7 йшов поруч із ОСОБА_16 , а позаду, на відстані близько 10 метрів, йшли ОСОБА_12 із ОСОБА_13 ОСОБА_12 побачив на лавочці двох хлопців ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .. У Зроднікова він попросив цигарку, потім ще одну, на що почув образливі висловлювання в свою адресу, тому він наніс ОСОБА_10 удар рукою в область голови, той впав назад на землю. В той момент ОСОБА_14 наніс удар ОСОБА_12 кулаком в обличчя і останній впав на землю; ОСОБА_10 разом із ОСОБА_14 почали наносити удари ОСОБА_12 ногами в область голови, нанесли близько 6 ударів, він закривався руками. ОСОБА_13 покликала на допомогу ОСОБА_7 Підбігши, ОСОБА_7 відтягнув ОСОБА_14 . Надалі Бевз встав та із ОСОБА_10 у них продовжувалась бійка. Через 3-4 хвилини до ОСОБА_18 та ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 , ОСОБА_10 втік. Вони разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 залишили місце пригоди, на той момент ОСОБА_14 був живий, він намагався піднятися, стояв або на колінах, або сидів на землі.
Стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого представлені, а судом досліджені наступні докази:
потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 25.04.2014 року вони із ОСОБА_14 святкували отримання першої зарплати, вжили алкоголь на ринку «Колос». Надалі направилися в Корабельний район м. Миколаєва, де присіли на лавку і запалили цигарки. Повз них пройшли ОСОБА_7 із ОСОБА_16 , за ними йшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_12 зупинився і попросив у них цигарки, спочатку - одну, потім - другу, потім третю, на що вони відмовили, чим останній залишився невдоволеним та безпричинно розпочав сварку, в ході якої наніс ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя, останній впав на землю на спину. ОСОБА_14 відштовхнув ОСОБА_12 , ОСОБА_10 піднявся з землі і вступив в бійку з ОСОБА_12 . Вони наносили один одному удари. ОСОБА_14 в бійку не втручався, він стояв поруч і дивився. Потім підійшов ОСОБА_19 , він був в стороні із ОСОБА_17 . Він не бачив, що між ними відбувалося, тільки побачив, як вони стояли один навпроти одного з зігнутими в ліктях руками, готовими до бійки. Потім ОСОБА_19 став йти в їх бік на допомогу ОСОБА_20 . Після чого ОСОБА_21 зрозумів, що не може чинити опір і направився до магазину, де купив дві пляшки, відбив верхню частину та зробив «розочки», щоб відпугнути нападників. Коли він вийшов з магазину, останніх вже не було, ОСОБА_14 лежав на спині з розпростертими в бік руками.. На обличчі у нього була кров, на затилку також рана. ОСОБА_17 не подавав ознак життя. ОСОБА_10 за допомогою сторонніх осіб посадив ОСОБА_14 на лавку і сів поруч, тримаючи ОСОБА_14 , оскільки самостійно останній не тримався. Через деякий час прибула швидка. Перебуваючи в стані сильного хвилювання, він не одразу допустив лікарів до ОСОБА_14 , думав, що потерпілого оглушили, що сам зможе привести його у свідомість, поливав йому водою обличчя. Надалі лікарі констатували його смерть;
потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 25.04.2014 року син пішов на роботу, сказав, що затримається, бо буде святкувати. 26.04.2014 року вранці їй подзвонила донька та сказала йти до відділку поліції, де їй слідчий повідомив що відбулось;
свідкок ОСОБА_22 суду показала, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року вона, ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 проводили час разом, вживали алкоголь. На шляху додому, на пішохідній алеї на пр. Корабелів в м. Миколаєві, вона йшла поруч із ОСОБА_12 ; попереду, на відстані біля трьох метрів йшли ОСОБА_7 із ОСОБА_16 ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які сиділи на лавочці та вживали алкогольні напої, попросив цигарки; ОСОБА_10 відповів йому грубо і ОСОБА_12 вдарив того, від удару ОСОБА_21 впав на землю. ОСОБА_10 піднявся і вони разом із ОСОБА_14 стали бити ОСОБА_12 ногами. Свідок намагалася їх розборонити, але отримала удар по голові. Вона покликала на допомогу ОСОБА_7 ОСОБА_14 першим вдарив ОСОБА_7 і між ними зав`язалася бійка, вони впали на землю. Тим часом ОСОБА_12 та ОСОБА_10 билися між собою. Потім ОСОБА_7 піднявся з землі і вони направились до ОСОБА_10 і ОСОБА_12 .. Зродніков розбив бутилку, став їм погрожувати. Свідок підійшла до ОСОБА_14 , він був живий, у нього були відкриті очі, він сидів на землі полулежачи, вона торкнулася його за плече, у нього йшла кров носом.
Після огляду проведеної за участю свідка ОСОБА_23 слідчого експерименту від 26.04.2014 року, свідок суду показала, що події пригоди під час проведення зазначеної слідчої дії пам`ятала краще, покази слідчому надавала добровільно, повністю їх підтверджує.
Так, при проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_23 на місці показала та розповіла, що, коли після завданого Бевзом Зроднікову удару, той упав назад з лавочки, ОСОБА_21 піднявся та разом з ОСОБА_17 вони стали бити ОСОБА_20 руками по обличчю; вона намагалася їх розборонити та покликала ОСОБА_19 . На її оклик підбіг ОСОБА_19 , почав відтягувати ОСОБА_17 від ОСОБА_20 . Зродніков почав бігти в бік дороги, за ним побіг ОСОБА_24 . ОСОБА_19 з ОСОБА_17 почали битися. В процесі бійки ОСОБА_19 першим наніс ОСОБА_17 2-3 удари в область голови, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_19 побіг в бік ОСОБА_20 та Зроднікова. Потім вона підійшла до ОСОБА_17 , той сидів на землі, упершись руками в землю, намагався піднятися, на їх запитання він нічого не міг відповісти, у нього з носа текла кров, було дуже багато крові в області обличчя, він навіть не міг промовити слова (т.1, а.с.180-191);
свідок ОСОБА_16 суду показала, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року вона, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 проводили час разом, вживали алкоголь. На шляху додому, на пішохідній алеї на пр. Корабелів в м. Миколаєві, вона йшла разом із ОСОБА_7 ; позаду, на відстані, йшли ОСОБА_12 із ОСОБА_13 . Свідок почула крик ОСОБА_13 , яка кликала ОСОБА_7 на допомогу. Обернувшись, побачила бійку. ОСОБА_10 та ОСОБА_14 наносили ОСОБА_12 удари. Санькова стояла між ними та розбороняла їх. ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_14 , між ними розпочалася бійка, вони впали на землю, де продовжили битися. ОСОБА_10 продовжував битися з ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_16 намагалися припинити бійку. Залишаючи місце події, свідок бачила ОСОБА_14 живим, він лежав на спині, руки вздовж тулубу, він ворушився та видавав якісь звуки;
свідок ОСОБА_25 суду показала, що бачила вказаний інцидент частково, зокрема бачила як один хлопець відступав, другий його штовхав, врешті відступаючий впав, потім встав, поряд ще хтось впав, потім перший побіг в напрямку «пяточка». Обличчя не бачила. Вся подія тривала 3-5 хвилин;
свідок ОСОБА_26 , суду показала, що бачила компанію молодих людей, потім крики і бійка, потім крики - викликати швидку; на землі біля дерева лежав хлопець. Свідок викликала швидку, коли лікарі приїхали - той хлопець вже лежав чи сидів на лавці, лікарі не змогли віразу до нього підійти, бо ОСОБА_21 їм щось казав;
свідок ОСОБА_27 суду показав, що потерпілий ОСОБА_17 є її племінником, що в цей день вони з братом їздили в МОРГ, медичний експерт ОСОБА_28 сказав, що не може показати тіло ОСОБА_17 , бо зачинено приміщення, де він перебуває, що у нього нічого страшного немає, лише садна на лбу;
свідок ОСОБА_29 суду показав, що є знайомим родини потерпілої. Разом вони приїздили до експерта ОСОБА_28 в МОРГ, який повідомив, що у потерпілого легкі тілесні ушкодження, його не хотіли вбити, це нещасний випадок, відмовлявся показати їм тіло. На наступний день був повторний розтин трупа ОСОБА_17 і той патологоанатом повідомив, що всі дихальні трахеї у потерпілого були забиті кров`ю, що удари було нанесено з такою силою, щоб вбити і ніяка швидка потерпілому не врятувала би життя;
свідок ОСОБА_30 , суду показав, що працював фельдшером БШМД, і в ніч події виїжджав на виклик до вказаного місця. По приїзду, на лавочці, був виявлений постраждалий, біля якого знаходився його приятель. Приятель перешкоджав огляду постраждалого, не допускаючи до нього лікарів, казав, що їм нічого не потрібно, щоб наклали пластир потерпілому, через що ним був здійснений виклик міліціїю. Псля прибуття міліції постраждалий був оглянутий, констатована смерть;
свідок ОСОБА_31 суду показала, що в ніч події перебувала на чергуванні в складі БШМД, виїжджала на місце пригоди. По приїзду був виявлений постраждалий, він сидів на лавочці разом із своїм приятелем, який хвилювався і не допускав їх до потерпілого хвилин п`ять, какзав, що їм не потрібна допомога. Вони викликали поліцію. Потерпілий був без ознак життя, ними було констатована його смерть;
свідки ОСОБА_32 (працювала експертом у Миколаївському НДЕКЦ) та ОСОБА_33 (працювала експертом Миколаївського ОБ СМЕ) суду показали, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року в складі слідчо-оперативної групи виїжджали на місце події. Самої події не бачили, інформацією щодо предмету доказування не володіють;
допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_34 суду показав, що за клопотанням родичів загиблого, проводив повторну експертизу. Результати викладені у висновку №1164. Він повторно розтинав труп потерпілого. Повторна експертиза була призначена, бо у родичів потерпілого була недовіра до експерта, який проводив первинну судово-медичну експертизу. Однак, слідчим була призначена не повторна, а просто судово-медична експертиза, бо на час її призначення, ще не була готова перша експертиза. Виходячи з кількості пошкоджень у потерпілого, може констатувати, що останньому було нанесено 6-7, а може і більше ударів в голову. Більше оскільки одне пошкодження могло утворитися від декількох ударів.
Стороною обвинувачення на підтвердження провини ОСОБА_7 представлені, а судом досліджені наступні письмові докази:
протокол огляду місця події від 25.04.2014р. з фототаблицею, відповідно до якого зафіксовані наслідки події, розташування предметів, оточуюча обстановка, розташування трупу ОСОБА_14 , а також зазначені предмети, які були вилучені під час огляду;
додатковий протокол огляду місця події від 26.04.2014р. з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_2 ;
виписка з журналу реєстрації трупів ЖВ МОСМЕ від 26.04.2014р., де причиною смерті ОСОБА_14 зазначено механічна асфіксія внаслідок аспірації крові; перелам кісток носу;
протокол огляду трупу ОСОБА_14 від 26.04.2014р., відповідно до якого описано зовнішній вигляд трупу, пошкодження, а також зазначено про вилучення предметів одягу та паперового згортку з речовиною рослинного походження;
акт судово-медичного дослідження №128 від 06.05.2014р. з додатком, відповідно до якого кров ОСОБА_14 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО;
лікарське свідоцтво про смерть №370 від 05.05.2014р., відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_14 є механічна асфіксія внаслідок аспірації крові; перелам кісток носу;
протокол огляду трупу ОСОБА_14 від 29.04.2014р., відповідно до якого зафіксована схема пошкоджень;
судово-медична експертиза №388/15 від 29.11.2016р, проведеної ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України, відповідно до якої:
згідно «Висновку експерта» №370 від 26.04-27.05.2014р., при розтині трупа ОСОБА_14 описано рану на лобі зліва з крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої їх поверхні в проекції рани, синці в лівій виличній ділянці, в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом на верхню повіку, в ділянці носа з садном справа, синець та садно на правій щоці, синці на верхній губі справа і зліва з наявністю крововиливу та рани слизової оболонки губи, вказано на крепітацію кісток носа з наявністю рідкої та підсохлої крові в отворах носа, крововиливів під м`які мозкові оболонки та під тверду мозкову оболонку справа в тім`яно-потиличній ділянці, а також крововиливів в стовбуровий відділ головного мозку, виявлених при вивченні гістологічних препаратів («Висновок експерта» №41 від 19.04-20.05.2016р.). Всі вказані ушкодження складають єдиний комплекс черепно-лицевої травми, яка не може бути розділена на окремі ушкодження. Виникнення черепно-лицевої травми такого характеру може супроводжуватися втратою свідомості, яка виключає здатність самостійно пересуватися.
При розтині також виявлено ознаки механічної асфіксії за рахунок аспірації крові (згідно «Висновку експерта» №370 від 26.04-27.05 2014р.) наявність крові в дихальних шляхах, множинних крововиливів під серозні оболонки легень, серця, під кон`юнктиву очей, рідкий стан крові та згідно «Висновку експерта» №41 від 19.04-20.05.2016р., за результатами вивчення гістологічних препаратів з шматочків легень («...Ділянки гострої альвеолярної емфіземи, дистелектазу, вогнища ателектазу альвеол. В просвітах альвеол та бронхів скупчення еритроцитів, місцями з розривом міжальвеолярних перетинок; навколо ділянки ателектаза альвеол та групи альвеол містять еозинофільну рідину...»). Така асфіксія може виникати за наявності джерела кровотечі та при відсутності свідомості (відсутності кашльового та ковтального рефлексів) шляхом вдихання (аспірації) крові. В даному випадку, черепно-лицева травма з переломами кісток носа, супроводжувалась втратою свідомості і кровотечею з розвитком механічної асфіксії, яка і стала безпосередньою причиною смерті. Положення «лежачи на спині» могло лише сприяти потраплянню крові в дихальні шляхи. Отже між черепно-лицевою травмою та настанням смерті вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Вказана черепно-лицева травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Наявність в ділянці обличчя зазначених зовнішніх ушкоджень, крововиливу в м`які тканини з внутрішньої їх поверхні в області лоба (відповідно до рани на лобі), крововиливу під тверду мозкову оболонку в правій тім`яно-потиличній ділянці, двох плямистих субарахноїдальних крововиливів в лівій тім`яно-потиличній ділянці, а також крововиливів в стовбуровому відділі головного мозку, за відсутності ушкоджень м`яких тканин голови в інших ділянках, свідчить про те, що черепно-лицева травма у ОСОБА_14 виникла від неодноразових дій в ділянки лоба та обличчя тупого (-их) предмета (-ів), індивідуальні характеристики якого (-их) в ушкодженнях не відобразилися, можливо в час та за обставин, що вказані в постанові. Перелами кісток носа, які входять до комплексу черепно-лицевої травми могли утворитись від однієї дії тупого предмета. Такого характеру черепно-лицева травма могла виникнути, коли потерпілий та особа, що наносила удари знаходились у вертикальному, чи близькому до нього положенні, обличчям один до одного і не могла утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту та контакту з ґрунтовим покриттям з положення стоячи або від ударів обутими ногами коли він перебував у положенні лежачи. З урахуванням «Висновку експерта» №41 від 19.04-20.05.2016р., черепно-лицева травма у ОСОБА_14 виникла прижиттєво, незадовго до настання смерті. Дані про те, що ушкодження у ОСОБА_14 утворилися в різний час, відсутні.
Згідно «Висновку експерта» №1164 від 29.04.-30.05.14р. «...В ділянці лівої півкулі речовина з оболонками головного мозку по конвенкситальній поверхні лобно-тім`яної долі відсутня на ділянці розміром 4x3см, з рівними краями. По передньому краю якої виявлений темно-червоного кольору без чітких меж субарахноїдальний крововилив, розміром 3x2см...», тобто крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку був виявлений і при повторному дослідженні головного мозку по краю ділянки, вирізаної раніше експертом для гістологічного дослідження.
Ушкодження, характерні для боротьби чи самооборони у ОСОБА_14 не виявлені. Як вбачається з наданих матеріалів, за результатами обстеження ОСОБА_14 бригадою швидкої медичної допомоги встановлено діагноз: «Смерть до прибытия бригады». З огляду на характер черепно-лицевої травми з розвитком аспірації крові та механічної асфіксії, гарантувати, що бригада швидкої медичної допомоги могла доставити потерпілого у реанімацію і врятувати його життя неможливо.
Будь-які хронічні захворювання, від яких могла настати його смерть, у ОСОБА_14 не виявлені;
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2014р. з довідкою до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_20 як особу, яка скоїла злочин;
протокол слідчого експерименту від 02.09.2014р. за участю ОСОБА_10 , роздрукований та зафіксований у відеофайлі, який переглянутий в судовому засіданні, з постановою про визнання речовим доказом електронного носія інформації та протоколом перегляду відеозапису, відповідно до якого потерпілий показав на місці та розповів де, як та за яких обставин було скоєно злочин;
протокол слідчого експерименту від 26.04.2014р. за участю ОСОБА_13 , роздрукований та зафіксований у відеофайлі, який переглянутий в судовому засіданні, з постановою про визнання речовим доказом електронного носія інформації та протоколом перегляду відеозапису, відповідно до якого остання показала на місці та розповіла де, як та за яких обставин було скоєно злочин;
протокол слідчого експерименту від 02.09.2014р. за участю ОСОБА_16 , роздрукований та зафіксований у відеофайлі, який переглянутий в судовому засіданні, з постановою про визнання речовим доказом електронного носія інформації та протоколом перегляду відеозапису;
протокол слідчого експерименту від 03.09.2014р. за участю свідка ОСОБА_26 , роздрукований та зафіксований у відеофайлі, з постановою про визнання речовим доказом електронного носія інформації та протоколом перегляду відеозапису, відповідно до якого остання показала на місці та розповіла де, як та за яких обставин було скоєно злочин;
протокол слідчого експерименту від 03.09.2014р. за участю свідка ОСОБА_25 , роздрукований та зафіксований у відеофайлі, з постановою про визнання речовим доказом електронного носія інформації та протоколом перегляду відеозапису, відповідно до якого остання показала на місці та розповіла де, як та за яких обставин було скоєно злочин;
висновок експерта №95 від 29.04.2014р. відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя та верхніх кінцівок, припухлостей обличчя, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів в строк і за обставин, зазначених ОСОБА_7 . Вказані ушкодження могли утворитися внаслідок нанесення не менше 3-х ударів (травматичних впливів) руками, ногами, тощо. Тілесні ушкодження відносяться до легких. Садно лівого ліктьового суглобу могло утворитися внаслідок падіння на тверде покриття. Утворення зазначених ушкоджень внаслідок впливу власної руки малоймовірно. В момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 міг знаходитись у вертикальному положенні, обличчям до нападника;
висновок експерта №96 від 29.04.2014р. відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден та поверхневих ран обличчя і волосяної частини голови, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів в строк і за обставин, зазначених ОСОБА_12 . Вказані ушкодження могли утворитися внаслідок нанесення не менше 3-х ударів (травматичних впливів) руками, ногами, тощо. Тілесні ушкодження відносяться до легких. Утворення зазначених ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, а також власною рукою, малоймовірно. В момент нанесення тілесних ушкоджень Бевз міг знаходитись у вертикальному положенні, обличчям чи спиною до нападника;
висновок експерта №97 від 29.04.2014р. відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна верхнього повіка правого ока, припухлостей м`яких тканин в області носу і тильної поверхні правої кисті, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів в строк і за обставин, зазначених ОСОБА_10 . Вказані ушкодження могли утворитися внаслідок нанесення не менше 2-х ударів (травматичних впливів) в область обличчя. Припухлість кисті могла утворитися як від удару твердим предметом, так і рукою. Тілесні ушкодження відносяться до легких. Утворення зазначених ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту малоймовірно. В момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг находитись у вертикальному положенні, обличчям до нападника;
висновок експерта №98 від 29.04.2014р. відповідно до якого у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин потиличної області голови, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів в строк і за обставин, зазначених ОСОБА_13 , внаслідок нанесення одного удару (травматичного впливу) рукою. Тілесні ушкодження відносяться до легких. Утворення зазначених ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, або власною рукою, малоймовірно. В момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 могла находитись у вертикальному положенні, спиною до нападника;
висновок експерта №1922 від 29.04.2014р., відповідно до якого в крові ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,95 проміле;
висновок експерта №1921 від 29.04.2014р., відповідно до якого в крові ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,93 проміле;
висновки експерта №853 від 20.05.2014р., №855 від 20.05.2014р., №856 від 17.06.2014р., №778-559 від 01.08.2014р. які стосуються слідів папілярних узорів, залишених на предметах, які вилучені на місці події. Усі зазначені висновки вказують на відсутність папілярних узорів на предметах дослідження, або на наявність непридатних для ідентифікації папілярних узорів;
висновок експерта №856 від 16.06.2014р. відповідно до якого, на банці з-під напою «Рево», яка вилучена на місці події, виявлений слід пальця руки ОСОБА_14 ;
висновки експерта по судово-медичному дослідженню речових доказів №282 від 06.06.2014р., №283 від 06.06.2014р., №284 від 06.06.2014р., №290 від 17.06.2014р., №291 від 17.06.2014р., відповідно до яких поведена експертиза речових доказів - речей ОСОБА_14 , ОСОБА_35 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , змивів РБК, вилучених при ОМП 26.04.2014 року з метою виявлення крові та її групової приналежності учасників пригоди;
висновки експерта щодо встановлення групи крові учасників бійки №287, №288, №289 від 08.05.2014р.;
карта виїзду БШМД від 26.04.2014р.;
висновок експерта №1659 від 29.08.2014р. відповідно до якого речовина рослинного походження, яка вилучена у ОСОБА_14 в морзі, містить у своєму складі особливо-небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою (в перерахунку на суху речовину) 0,331гр.
висновок молекулярно-генетичної експертизи №767 від 15.10.2014р. відповідно до якого походження крові на предметах одягу, вилучених у ОСОБА_12 , виключається від ОСОБА_36 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 ;
висновок молекулярно-генетичної експертизи №768 від 16.10.2014р. відповідно до якого походження крові на предметах одягу, вилучених у ОСОБА_7 , виключається від ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14
висновок експерта №370 від 27.05.2014р. (судово-медичний експерт ОСОБА_37 ), відповідно до якого безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 стала механічна асфіксія внаслідок аспірації крові, виниклої в результаті переламу кісток носа при знаходженні потерпілого у несвідомому стані, перебуваючого в горизонтальному положенні, оберненого обличчям доверху, що підтверджується загальноасфіктичними ознаками (крововиливом в сполучні оболонки очей, під плеврою легенів, на поверхні серця, під епікардом, повнокров`ям внутрішніх органів, рідким станом крові), а також наявністю в просвіті дихальних шляхів великої кількості темної рідкої крові та її згортків. Ступінь вираженості трупних явищ свідчить про те, що з моменту смерті і до дослідження трупа пройшло біля 6-12 годин. При дослідженні трупа виявлені такі пошкодження: рана на лобі справа, синці лівої вилицюватої області, в області зовнішнього кута правого з переходом на верхню повіку правого ока, майже по всій поверхні носа, більше справа, на правій щоці, вище носогубної складки, на шкірі верхньої губи справа і зліва, полосовидні садна правої щоки та правого крила носа, крововиливи на слизовій оболонці верхньої губи з поверхневою раною, перелами кісток носа, крововиливи в м`які покриви голови в лобовій області зліва в проекції вищеописаної рани, осередкові субарахноїдальні крововиливи в тім`яно-потиличну область зліва, пластинчата субдуральна гематома правої тім`яно-потиличної області. Всі вказані тілесні ушкодження носять ознаки прижиттєвого походження та могли утворитись від дії тупих твердих предметів, незадовго до смерті в достатньо короткий проміжок часу. Пошкодження в виді садна, синців обличчя, крововиливи і рани слизової верхньої губи, перелами кісток носа могли утворитись від дії тупих твердих предметів, можливо при ударі руками, ногами тощо. Рана на лобі справа могла утворитись від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Пошкодження у виді переламу кісток носа виникло внаслідок бокового травматичного впливу (справа) тупим твердим предметом, носять ознаки легких тілесних ушкоджень та у живих осіб тягне за собою короткотривалий розлад здоров`я. Пошкодження у виді забитої рани лоба зліва з крововиливом в м`які тканини голови, носять ознаки легких тілесних ушкоджень та у живих осіб тягнуть за собою короткотривалий розлад здоров`я. Пошкодження у виді обмеженої пластинчатої субдуральної гематоми в області правої тім`яно-потиличної області, ізольованих (двох) субарахноїдальних крововиливів лівої тім`яно-потиличної області (без кліткової реакції), свідчать про закриту черепно-мозкову травму не небезпечну для життя та можуть відноситись до категорії легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткотривалий розлад здоров`я. Ушкодження в виді садна, синців обличчя, крововиливів і поверхневі рани слизистої верхньої губи носять ознаки легких тілесних ушкоджень;
висновок експерта №1164 від 30.05.2014р. (судово-медичний експерт ОСОБА_34 ), відповідно до якого смерть ОСОБА_14 настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю, яка розвинулася в результаті багатоуламкового переламу кісток та хрящів спинки носу, на фоні черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку, на що вказують темно-фіолетового кольору розлиті трупні плями, синюшність обличчя, наявність численних темно-червоного кольору точечних крововиливів у з`єднувальні оболонки очей, на поверхні серця та легень, сліди рідкого стану крові в порожнинах серця та великих судинах, венозне повнокров`я внутрішніх органів, набряк легень та головного мозку, емфізема легень, наявність в просвіті трахеї та бронхів слідів темної рідкої крові, а також данні судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів. При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в лобній ділянці голови ліворуч; саден, синців в ділянці обличчя та шиї; багатоуламкового переламу кісток та хрящів спинки носу; крововиливу в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в проекції вказаної рани в лобній ділянці голови ліворуч; крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку; рани та підслизового крововиливу по внутрішній поверхні верхньої губи в проекції перших зубів верхньої щелепи; пошкодження емалі по передній поверхні перших зубів верхньої щелепи. Всі вказані тілесні ушкодження утворилися незадовго до смерті від неодноразового ударного впливу тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак, обута нога, тощо, та є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів у м`які тканини в місцях їх виникнення. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження в ділянці обличчя та голови в сукупності мають ознаки тяжких, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_14 . Тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї за ступенем тяжкості має ознаки легкого і не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 ;
висновок комісійної експертизи №46 від 29.09.2014р., проведеної КП «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради, відповідно до якої у ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лоба, синців та саден обличчя, саден шиї, крововиливів та забитих ран слизової верхньої губи, багатоуламкового переламу костей та хрящів носу, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, м`які покрови голови. Усі зазначені ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, з силою, достатньою для їх утворення, є прижиттєвими, спричинені у короткий проміжок часу, встановити послідовність їх нанесення не уявляється можливим. Синці, садни носу з багатоуламковим переламом його костей та хрящів, що супроводжувалися небезпечним для життя станом аспірацією крові, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Забита рана лоба, синці та садни обличчя (ліва скулова область, повіки, губи), садно шиї, крововиливи під м`яку та тверду мозкові оболонки, в м`які покрови голови відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_14 настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації крові, яка розвинулась внаслідок багатоуламкового переламу костей та хрящів носу, що супроводжувалося обільною кровотечею, що підтверджується: наявністю та характером ушкоджень, наявністю рідкої крові зі згустками в просвіті стравоходу, гортані, різко вздутими, строкато-окрашеними легенями, синюшністю шкіри обличчя, набряком і повнокров`ям внутрішніх органів, точечними темно-красними крововиливами на поверхні серця і легень, темною рідкою кров`ю в порожнинах серця і крупних сосудів, наявністю крові в носових шляхах, даними судово-гістологічної експертизи. Комісія вважає, що постраждалий і нападник перебували у положенні обличчям один до одного. Тілесних ушкоджень, характерних для боротьби чи самооборони, не виявлено. При своєчасному наданні ОСОБА_14 ОСОБА_10 (перевертання на бік чи на живіт) ОСОБА_14 міг залишитися живим. Потраплянню крові в дихальні шляхи потерпілого сприяло його положення «обличчям вверх», коли кров самопливом потрапляла в дихальні шляхи. При своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги в умовах стаціонару, сприятливий результат не виключається.
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України приходить до наступних висновків:
згідно ст. 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Приймаючи до уваги, що у даному кримінальному провадженні щодо одного й того ж предмета, зокрема, щодо встановлення безпосередньої причини смерті потерпілого ОСОБА_14 проведено декілька експертиз, у тому числі повторна та комісійні, суд вважає за необхідне дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження.
При дослідженні судових висновків, суд виходить з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Дослідивши висновок експерта №370 від 27.05.2014р., проведений судово-медичним експертом ОСОБА_37 (т.2 а.с.1-3), суд вважає, що він не відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи із наступного:
Відповідно до ч.1 ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Відповідно до п. 1.24. Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи (затверджені наказом МОЗ від 17 січня 1995 р. N 6 ( z0257-95 ); зареєстровані Мін`юстом 26 липня 1995 р. за N 257/793) - (надалі-Правил), експертиза, прийнята до виконання експертом, проводиться у такій послідовності: ознайомлення з документом про призначення експертизи та з іншими доданими до нього матеріалами (копією протоколу огляду місця події, історією хвороби тощо); Складання плану проведення експертизи; Зовнішнє та внутрішнє дослідження трупа, вилучення органів та тканин для лабораторних досліджень; Комплексна оцінка результатів дослідження трупа на підставі отриманих лабораторних даних, наданих матеріалів справи та медичної документації; Складання підсумків з відповідями на запитання, що були поставлені на вирішення експертизи; Оформлення висновку експерта.
Відповідно до п. 1.26 Правил, кожен висновок (акт) експертизи повинен складатися з таких розділів: вступної частини, що містить титульний аркуш, запитання, поставлені на вирішення експертизи, та стислий виклад обставин справи; дослідної частини; даних лабораторних і додаткових методів дослідження; підсумків. В обставинах справи викладаються необхідні відомості з документа про призначення експертизи, копії протоколу огляду місця події, історії хвороби, амбулаторної картки тощо.
Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8, зобов`язує суд при перевірці і оцінці експертного висновку з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні і проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключають участь експерта у провадженні; компетентність експерта; і чи не вийшов він з меж своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами провадження.
Суд вважає, що названий висновок експерта не містить викладу обставин справи, а викладені експертом обставини пригоди взагалі суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи. Так, з висновку слідує лише посилання на постанову слідчого про призначення експертизи, з якої вбачається, що у вказаний час та за вказаною адресою між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_12 і ОСОБА_7 з іншого боку відбулася бійка, під час якої ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження та до приїзду швидкої допомоги помер на місці.
Поміж іншого, експерт Гриценко при розтині трупа ОСОБА_14 описує рану на лобі зліва з крововиливом в м`які покрови голови з внутрішньої їх поверхні в проекції рани, синці в лівій виличній ділянці, в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом на верхню повіку, в ділянці носа з садном справа, синець та садно на правій щоці, синці на верхній губі справа і зліва з наявністю крововиливу та рани слизової оболонки губи, вказано на крепітацію кісток носа з наявністю рідкої та підсохлої крові в отворах носа, крововиливів під м`які мозкові оболонки та під тверду мозкову оболонку справа в тім`яно-потиличній ділянці, однак у резолютивній частині висновку не надає комплексної оцінки результатів дослідження трупа, а розмежовує ушкодження та робить висновок щодо кожного з них про легкий ступінь тяжкості.
За таких обставин, названий висновок є неповним і його не можна використовувати як достовірне джерело доказів.
Надаючи оцінку висновку експерта №1164 від 30.05.2014р., проведений судово-медичним експертом ОСОБА_38 (т.1 а.с.203-205), суд вважає його таким, який не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути покладений у підставу судового рішення, виходячи із наступного:
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 08.10.98 № 53/5:
3.6. У разі призначення експертизи (залучення експерта) для проведення додаткової або повторної експертизи, крім матеріалів, зазначених у пункті 3.3 цього розділу, до експертної установи (експертові) надаються також висновки попередніх експертиз з усіма додатками (фотознімками, порівняльними зразками тощо), а також додаткові матеріали, що стосуються предмета експертизи, які були зібрані після надання первинного висновку.
У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.
П. 4.14 при проведенні додаткових або повторних експертиз зазначаються відомості про первинну (попередні) експертизу (експертизи) (прізвище експерта, назва експертної установи чи місце роботи експерта, номер і дата висновку експертизи, зміст заключних висновків первинної (попередніх) експертизи (експертиз)); зміст питань, які були поставлені перед експертом на додаткове або повторне вирішення, а також мотиви призначення додаткової або повторної експертизи, які зазначені у документі про призначення експертизи (залучення експерта), якщо у ньому такі мотиви відсутні, про це робиться відповідний запис;
П. 4.15 У дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.
З матеріалів провадження встановлено, що експертом фактично проведена повторна судово-медична експертиза трупу ОСОБА_14 , оскільки, як слідує з зазначеного висновку, наданий експертом ОСОБА_39 висновок не в повному обсязі та без чітких роз`яснень, які необхідні слідству для розслідування.
Допитаний в суді експерт ОСОБА_34 показав, що він проводив повторне дослідження трупу ОСОБА_14 , повторний розтин трупу, при цьому на час проведення ним експертизи первинного висновку експерта ОСОБА_28 ще не було.
Натомість, судом встановлено, що висновок експерта Гриценка було закінчено 27.05.2014 року, тоді як експертиза, проведена судово-медичним експертом Трюханом закінчена 30.05.2014 року.
Таким чином, у порушення вимог діючого законодавства України щодо порядку призначення та проведення судових експертиз, експерту ОСОБА_40 , яким фактично проведено повторну судово-медичну експертизу, органом досудового розслідування не наданий висновок первинної експертизи, а у висновку експерта не зазначені відомості про первинну експертизу, зміст її заключного висновку, мотиви призначення повторної експертизи, а також причини розбіжностей з висновком попередньої експертизи.
Надаючи оцінку проведеним по справі комісійним судово-медичним експертизам - №46 від 29.09.2014р., проведеної КП «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради та №388/15 від 29.11.2016 р, проведеної ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України (т.2 а.с.95-99; т.3 а.с.48-62), суд приходить до наступних висновків .
Комісія лікарів КП «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради описує тілесні ушкодження ОСОБА_14 у вигляді забитої рани лоба, синців та саден обличчя, саден шиї, крововиливів та забитих ран слизової верхньої губи, багатоуламкового переламу костей та хрящів носу, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, м`які покрови голови, та у порушення вимог п. 1.24. Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень), у резолютивній частині висновку не надає комплексної оцінки результатів дослідження трупа, а розмежовує ушкодження та робить висновок щодо комплексу кожного з них про тяжкий та середній ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.
Поміж іншого, при проведенні експертизи ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України, першочергово лікарем судово-медичним експертом гістологом відділення судово-медичної гістології ОСОБА_41 проведено експертизу наданого гістологічного архіву та гістологічних препаратів від трупа ОСОБА_14 та складено «Висновок експерта» №41 від 19.04-20.05.2016 року, у тому числі, на підставі якого, зроблено кінцеві підсумки комісією лікарів, тому названий висновок суд вважає більш повним та обґрунтованим.
Приймаючи до уваги також, що перші три висновки судових експертиз - №370 від 27.05.2014, № 1164 від 30.05.2014 року та №46 від 29.09.2014р. мали суперечності, сторони кримінального провадження одноголосно наполягали на проведенні комісійної судово-медичної експертизи ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України, експертиза №388/15 від 29.11.2016р, проведена ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України, у жодного із учасників кримінального провадження сумніву не викликала, та прокурором змінено обвинувачення саме з урахуванням зазначеного висновку, суд вважає за необхідне висновок комісійної судово-медичної експертизи №388/15 від 29.11.2016р, проведеної ДУ Головним бюро СМЕ МОЗ України, покласти у підставу свого рішення.
Жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість зазначеного висновку, або таких, які б викликали сумніви в його правильності, матеріали справи не містять. Висновки проведеної експертизи є належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи судом не встановлено.
Прокурор у судовому засіданні через витірання рукописного тексту, не зміг оголосити акти судово-медичного дослідження №779 та №780 від 23.05.2014 року, відповідно до яких проведено судово-гістологічне дослідження шматочків від трупу ОСОБА_14 . Приймаючи до уваги, що зазначені факти виникли через об`єктивні обставини - значний сплив часу після складання даних документів, а також, що викладені у них відомості використані експертами при проведенні судових експертиз, у тому числі - при проведенні судово-медичної експертизи №388/15 від 29.11.2016р, яка судом покладена у підставу судового рішення, суд вважає, що немає підстав для визнання цих доказів недопустимими, як і визнання недопустимим висновку судово-медичної експертизи №388/15 від 29.11.2016р з вказаних підстав.
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому у стані необхідної оборони та критично відноситься до його показань з цього приводу в частині того, що він відтягнув від ОСОБА_12 потерпілого ОСОБА_14 , надалі спотикнувся і впав разом із останнім на землю, що потерпілому він наніс 3-4 удари кулаком в голову після першочергового його побиття потерпілим, під час бійки, на землі - оскільки такі фактичні обставини не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи в суді та спростовані положеними у підставу вироку належними та допустимими доказами.
Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_10 , підстав невірити якому у суду немає, показав, що коли в ході бійки ОСОБА_24 заліз на ОСОБА_21 , ОСОБА_17 відштовхнув ОСОБА_20 . Надалі до них підійшов ОСОБА_19 , останній був в стороні із ОСОБА_17 . Він не бачив, що між ними відбувалося, тільки побачив початок їх конфлікту - як вони стояли один навпроти одного з зігнутими в ліктях руками, готові до бійки.
Суд вважає за необхідне положити у підставу свого рішення дані слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_22 від 26.04.2014 року (т.1 а.с.180-191), коли остання розповіла на місці та показала про обставини пригоди що ОСОБА_19 з ОСОБА_17 почали битися, в процесі бійки ОСОБА_19 першим наніс ОСОБА_17 2-3 удари в область голови, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_19 побіг в бік Бевза та Зроднікова, виходячи з наступного:
слідчий експеримент за участю свідка проводився через малий термін після пригоди, обчислюваний годинами; після перегляду відеозапису слідчого експерименту ОСОБА_23 суду показала, що події пригоди під час проведення зазначеної слідчої дії пам`ятала краще, покази надавала добровільно та повністю їх підтверджує. Суд також враховує, що такі показання свідка відповідають встановленим судом обставинам, а також положеним у підставу судового рішення доказам, зокрема висновку комісійної судово-медичної експертизи МОЗ України №388/15 від 29.11.2016 в частині кількості завданих ударів потерпілому (неодноразових дій в ділянки лоба та обличчя) та знаходження потерпілого та обвинуваченого під час завдання ударів - у вертикальному чи близькому до нього положенні.
Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_22 , наданим суду, в тій частині, що, коли ОСОБА_19 підбіг на її окрик до них на допомогу, ОСОБА_14 першим вдарив ОСОБА_7 і між ними зав`язалася бійка, вони впали на землю.
Враховуючи, що свідок ОСОБА_23 є дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що остання зацікавлена у вирішенні справи на користь обвинуваченого, тому в суді надала показання на користь обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_16 при проведенні слідчого експерименту 02.09.2014 року (т.2, а.с.68-79) показала на місці та розповіла, що, коли ОСОБА_42 ( ОСОБА_19 ) позвала на допомогу ОСОБА_19 і ОСОБА_43 з ОСОБА_19 підбігли до них, вона побачила, як ОСОБА_24 лежав на землі, а двоє потерпілих били його ногами, ОСОБА_42 намагалась розтягнути потерпілих. Коли підбіг ОСОБА_19 , він відштовхнув ОСОБА_20 . Потім ОСОБА_19 замахнувся ногою на ОСОБА_17 і почав падати, а коли падав, потягнув на себе ОСОБА_17 , вони впали на землю разом та почали боротися, не битися.
Незважаючи на те, що свідок ОСОБА_16 підтвердила дані слідчого експерименту в суді - свої показання на місці, однак враховуючи, що зазначені дані викладені свідком не безпосередньо, а близько через п`ять місяців після пригоди, вони спростовуються встановленими судом обставинами, а також покладеними у підставу судового рішення доказами, зокрема висновку комісійної судово-медичної експертизи МОЗ України №388/15 від 29.11.2016 в частині кількості завданих ударів потерпілому (неодноразових дій в ділянки лоба та обличчя) та знаходження потерпілого та обвинуваченого під час завдання ударів - вертикальному чи близькому до нього положенні, а також протирічать показанням самого обвинуваченого ОСОБА_19 , який не свідчив про причини свого падіння через замахування на потерпілого ногою, суд не приймає до уваги дані слідчого експерименту за участю названого свідка. Враховуючи також, що свідок ОСОБА_16 є близькою подругою свідка ОСОБА_23 (зараз - дружини обвинуваченого), суд вважає, що на слідчому експерименті вона надвала свідчення на користь обвинуваченого ОСОБА_19 , тому відноситься до них критично.
Суд вважає за необхідне покласти у підставу свого рішення показання свідка ОСОБА_16 , надані суду, вважаючи їх достовірними та об`єктивними, такими, що відповідають встановленим судом обставинам - в частині того, що коли ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_14 , між ними спочатку розпочалася бійка, а потім вони впали на землю, де продовжили битися.
Версія обвинуваченого ОСОБА_19 щодо завдання йому ударів потерпілим ОСОБА_17 та ним потерпілому лежачи на землі, спростована, як висновком судово-медичної експертизи №95 від 29.04.2014р. відносно ОСОБА_7 так і висновком судово-медичної експертизи №388/15 від 29.11.2016 р. відносно потерпілого ОСОБА_14 щодо завдання тілесних ушкоджень особами, які знаходились у вертикальному, чи близькому до нього положенні, обличчям один до одного.
Таким чином, версія обвинуваченого ОСОБА_19 відносно обставин пригоди - щодо падіння із потерпілим ОСОБА_17 на землю в той час, коли ОСОБА_19 почав його відтягувати від ОСОБА_20 , першочергового його побиття потерпілим ОСОБА_17 на землі та завдання ОСОБА_19 ударів ОСОБА_17 лежачі на землі - спростована названими доказами.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №95 від 29.04.2014р. у ОСОБА_7 в лівій тім`яній ділянці на межі росту волосся мається садна, в ділянці лівої скулової кісті припухлості м`яких тканин, також садна верхніх кінцівок, які могли утворитися внаслідок нанесення не менше 3-х ударів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч.1 ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Частиною 3 ст. 36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
З представлених суду доказів та з встановлених фактичних обставин, суд не вбачає у діях потерпілого ОСОБА_14 такого суспільно небезпечного посягання, яке б вимагало його негайного відвернення чи припинення обвинуваченим, шляхом завдання потерпілому чисельних ушкоджень тяжкого ступеню, які складають єдиний комплекс черепно-лицевої травми з переломами кісток носа.
Суд не приймає до уваги показання ОСОБА_19 , що він мав намір захистити ОСОБА_20 , який лежав на землі та його били ногами ОСОБА_17 та ОСОБА_21 .
Критично суд відноситься і до показань ОСОБА_20 в цій частині, оскільки такі обставини спростовані висновком експерта №96 від 29.04.2014р. щодо легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , які могли утворитися внаслідок нанесення не менше 3-х ударів (травматичних впливів) руками, ногами, тощо, що в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_24 міг знаходитись у вертикальному положенні, обличчям чи спиною до нападника; а також положеними у підставу судового рішення доказами - показаннями потерпілого ОСОБА_21 , даними слідчого експеримента за участю свідка ОСОБА_19 та показаннями свідка ОСОБА_44 , які показали, що бійка між ОСОБА_17 та ОСОБА_21 з одного боку та ОСОБА_20 - з іншого, відбувалась під час, коли її учасники стояли на землі.
Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_17 не вступав у бійку із ОСОБА_20 , а лише відтягнув останнього від потерпілого ОСОБА_21 , а також враховуючи легку ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_19 , підстав вважати, що обвинувачений діяв з метою захисту своїх чи ОСОБА_20 прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання потерпілого ОСОБА_17 , тобто діяв в стані необхідної оборони, у суду немає. Виходячи із встановлених судом дійсних обставин пригоди, ніяких дій, які б спровокували обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень, які б загрожували життю та здоров`ю обвинуваченого чи його товариша ОСОБА_20 , потерпілий не вчинив, ніяких погроз в бік обвинуваченого чи інших осіб не висловлював. Будь-які докази на підтвердження того, що потерпілий першим напав на обвинуваченого, відсутні.
Щодо доводів обвинуваченого відносно вчинення ним необережного вбивства ОСОБА_17 та відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України суд зауважує на наступне.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються особі лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини.
Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.
Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість у тому числі відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).
Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», в якій зазначено, що для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Із фактичних обставин справи встановлено, що ОСОБА_7 , враховуючи його службу у 2012-2014 роках у спецпідрозділі Внутрішніх військ МВС України «Барс», у 79-й окремій аеромобільній бригаді, мав навички у конфліктних ситуаціях, у тому числі - завдавати сильного удару кулаком руки будь-кому; і цього разу обвинувачений ОСОБА_7 , стоячи обличчям до потерпілого ОСОБА_14 , який перебував, до того ж, у стані алкогольного сп`яніння, кулаком правої руки цілеспрямовано і з великою силою (враховуючи чисельність і тяжкість пошкоджень), наніс йому декілька ударів у життєво важливий орган голову (в ділянки лоба та обличчя), спричинивши тим самим черепно-лицеву травму з переломами кісток носу, що супроводжувалось втратою свідомості і кровотечею з розвитком механічної асфіксії, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, між заподіянням якої та настанням смерті вбачається причинно-наслідковий зв`язок.
Діючи з такою силою та завдаючи декілька ударів (3-4 удара) у життєво важливий орган, ОСОБА_19 достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого.
Водночас, цілеспрямовано наносячи удари в обличчя та голову, ОСОБА_7 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_7 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
У такому випадку ОСОБА_19 має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча ОСОБА_19 і не бажав її настання і навіть свідомо не допускав, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Отже, у даному випадку має місце вчинення ОСОБА_7 злочину з так званими похідними наслідками (з кваліфікуючими наслідками), суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини злочинній недбалості.
Встановлені судом обставини відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15, за висновками якої: якщо смерть потерпілого настала від тяжкого ушкодження, заподіяного сильним ударом кулака в голову, то такого характеру діяння винуватого мають розцінюватись як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, та кваліфікуватися за частиною другою статті 121 КК лише за наявності умислу винуватого щодо тяжких тілесних ушкоджень і необережності щодо смерті (тобто при змішаній формі вини).
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
При цьому, суд відкидає доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_19 щодо правильної кваліфікації дій обвинуваченого, як необережне вбивство, оскільки висновком судово-медичної експертизи №388/15 від 29.11.2016 р. відносно потерпілого ОСОБА_14 , за думкою захисника, встановлено, що безпосередньою причиною смерті потерпілого стала механічна асфіксія, яка виникла за наявності джерела кровотечі та при відсутності свідомості, оскільки незважаючи на безпосередню причину смерті потерпілого внаслідок асфіксії, завдані обвинуваченим потерпілому ушкодження, відповідно до названого висновку експерта, складають єдиний комплекс черепно-лицевої травми, які відносяться до тяжких та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого.
Таким чином, проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_7 за частиною першою статті 119 КК України, оскільки природа його діянь (насильства), спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_7 діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, як про це стверджує його захисник.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому грубою осіб, за наступних обставин:
в ніч з 25.04.2014 року на 26.04.2014 року близько 00.00 годин ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 , проходячи біля будинку № 13 по пр. Корабелів в Корабельному районі м. Миколаєва, помітив на лавці, яка розташована поблизу вказаного будинку, раніше не знайомих йому ОСОБА_14 та ОСОБА_10 .
В цей час ОСОБА_15 , зупинившись, почав прохати у вказаних осіб цигарки, але отримавши відмову, використовуючи малозначний привід розпочав суперечку, яка переросла у сварку, в ході якої ОСОБА_12 безпричинно з хуліганських спонукань, ігноруючи сформовані у суспільстві загальноприйняті норми суспільної моралі, діючи з особливою зухвалістю, несподівано умисно наніс удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_10 , від якого останній, втративши рівновагу, впав. Після чого ОСОБА_14 з метою захисту ОСОБА_10 та недопущення протиправних дій ОСОБА_12 відштовхнув його, тим самим надав можливість ОСОБА_10 встати з землі, та подовжити чинити опір ОСОБА_12 .
Після того, як ОСОБА_10 піднявся з землі, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 наблизились до ОСОБА_12 з метою надання опору з приводу його неправомірних дій.
В цей момент ОСОБА_13 , знаходячись поруч з місцем бійки, намагалась зупинити бійку, яка почалась між ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_10 і ОСОБА_14 з іншого боку, та покликала на допомогу ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_16 пройшли далі та знаходились на відстані від місця бійки.
ОСОБА_7 , почувши прохання ОСОБА_13 направився до місця, де відбувалась бійка. В подальшому ОСОБА_7 , ігноруючи загально визначені правила поведінки у суспільстві та моралі, діючи з хуліганських мотивів, наблизився до ОСОБА_14 та діючи умисно наніс кулаками рук декілька ударів в область обличчя та голови ОСОБА_14 , від яких останній впав на ґрунтове покриття та в результаті завданих ударів потерпілому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у вигляді черепно-лицевої травми з переломами кісток носа, від яких настала смерть потерпілого.
Після того як ОСОБА_14 впав на землю та перестав чинити опір, ОСОБА_7 безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи сформовані у суспільстві загальноприйняті норми суспільної моралі, діючи з особливою зухвалістю направився до проїжджої частини пр. Корабелів, де відбувалась обопільна бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Після чого ОСОБА_10 побачивши, як до нього наближається ОСОБА_7 , вирішив, що не зможе чинити фізичний опір ОСОБА_45 та ОСОБА_12 , та з метою припинення нанесення йому ударів, вирвався і був змушений рятуватися втечею.
Обвинувачений ОСОБА_46 вину у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не визнав, суду показав, що жодних хуліганських дій він не вчиняв, він хотів відтягнути ОСОБА_17 від ОСОБА_20 . ОСОБА_17 завдав 3-4 удари кулаком руки в голову ході виниклої драки після нанесення йому ОСОБА_17 ударів першим. Потерпілого ОСОБА_21 він не бив.
Як на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_36 у вчиненні ним хуліганства групою осіб сторона обвинувачення посилається на: показання потерпілого ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_44 , а також на письмові докази, викладені вище.
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.296 КК України приходить до наступних висновків:
вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та частини 2 статті 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Приписом частини 3 статті 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо кого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення «Кобець проти України» (заява N 16437/04, 14 лютого 2008 року, п.43); «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, заява N 25657/94, 10 липня 2001 року, п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Як встановлено у судовому засіданні, суперечка та надалі бійка з потерпілим ОСОБА_21 була розпочата Бевзом. Обвинувачений ОСОБА_19 не був обізнаний про мотиви та підстави виниклої сварки, перебував від її учасників на відстані та до міста бійки між ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 направився на прохання ОСОБА_47 . Встановлено також, що удари в область обличчя та голови потерпілому ОСОБА_17 були завдані ОСОБА_19 на грунті особистих неприязних відносин з потерпілим, які виникли раптово та були зумовлені наміром ОСОБА_19 попередити дії ОСОБА_17 щодо надання опору ОСОБА_20 з приводу його неправомірних дій.
Наступні хуліганські дії ОСОБА_7 , за думкою сторони звинувачення, вчинені з особливою зухвалістю, проявилися у тому, що останній направився до проїжджої частини пр. Корабелів, де відбувалась обопільна бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_10 , побачивши, як до нього наближається ОСОБА_7 , вирішив, що не зможе чинити фізичний опір ОСОБА_48 та ОСОБА_12 , та з метою припинення нанесення йому ударів, був змушений рятуватися втечею.
Таким чином, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого ОСОБА_36 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_17 , яка виникла раптово через сварку у відповідь на дії потерпілого, прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Підстав вважати, що дії ОСОБА_19 щодо завдання потерпілому тілесних ушкоджень, а також інші дії з приводу маючого місця конфлікту були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, у суду немає, органом досудового розслідування жодних доказів на підтвердження таких обставин не здобуто.
За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за вказаним епізодом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_7 не судимий, працевлаштований, одружений, має малолітню дитину доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу у внутрішніх військах МВС України, де заохочувався командуванням, позитивно характеризується за місцем служби, проживання, роботи, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є часткове визнання ним провини та часткове відшкодування матеріальної шкоди потепрпілій ОСОБА_9 - понесених потерпілою витрат на поховання сина у сумі 16 000 грн.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, скоєння обвинуваченим тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, умисної форми вини обвинуваченого щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому; враховуючи поведінку обвинуваченого до, в процесі і після вчинення злочину - який фактично у скоєному не покаявся, намагаючись уникнути відповідальності висував версії щодо протиправної поведінки самого потерпілого, які в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли, а також враховуючи думку потерпілої ОСОБА_9 щодо суворої міри покарання, на підставі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки при призначенні реальної міри покарання і тільки в місцях позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім для досягнення мети покарання - виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Разом з тим, з урахуванням пом`якшуючих вину обставин обвинуваченого - часткове визнання ним провини і відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , а також з огляду на відсутність обставин, які б негативно характеризували обвинуваченого в плані потенційної суспільної небезпеки, з урахуванням даних щодо його особи - раніше не судимого, працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, проживання та роботи суд вважає за можливе призначити обвинуваченому міру покарання у вигляді позбавлення волі, наближену до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69, 75 КК України.
У справі потерпілою ОСОБА_9 заявлено позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 , а також ОСОБА_12 морального збитку у сумі 600 000 грн.
Від цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_9 відмовилась.
Враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 на підставі ч.1 п.3 ст.49 КК України ухвалою суду від 02.10.2020 року закрито, цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_12 залишено без розгляду, як такий, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, з конкретною сумою не визначився.
Заявлений потерпілою цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
Моральний збиток, заподіяний ОСОБА_9 , полягає в пережитих хвилюваннях, нервовому потрясінні, невимірних душевних стражданнях, пов`язаних з втратою близької людини, почуттям непоправної втрати, гіркоти й образи, постійного відчуття горя, в порушенні звичайного способу життя, а також, за думкою потерпілої, у байдужому ставленні обвинуваченого до вчиненого, який фактично у скоєному не покаявся.
Моральний збиток у відповідності зі ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню обвинуваченим.
При конкретних обставинах заподіяння шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості доходить висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди та розмір її компенсації визначає в 200 000 грн., які підлягають стягненню на користь потерпілої з обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вартість судових експертиз у загальній сумі 9506,70 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 129, 369, 370, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнати невинним по пред?явленому за ч.2 ст.296 КК України обвинуваченню та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 9506,70 грн.
Речові докази, зазначені в постанові від 26.04.2014р. (цигарки, паперові, скляні, металеві пляшки, запальничка, ланцюжок з металу, горловини з пляшок, змиви з РБК,паперовий згорток з наркотичним засобом канабісом ) - знищити; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , мобільний телефон «Нокіа», перепустка «Нібулон» - залишити потерпілій ОСОБА_9 ; особисті речі ОСОБА_14 - повернути потерпілій ОСОБА_9 ; предмети одягу, видані ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 - повернути останнім, як власникам; диски для лазерних систем зчитування, на яких зафіксовані слідчі експерименти - залишити в матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1