Провадження № 1-кп/537/88/2021
Справа № 537/286/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001472 року від 25.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, на утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 3 групи, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-12.07.2001 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 140КК України до 3 років позбавлення волі. З застосуванням ст. 46-1 КК України відтермінувати виконання вироку на 2 роки, штраф 680 грн., звільнений з зали суду під підписку;

-23.02.2009 Автозаводським районним судом м. Кременчука, за ч. 1 ст. 185, ст. 76 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі статті ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 85 КК України, ст. 1 п. «В», 6, 8 ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008 звільнений;

-31.01.2019 скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України до Кременчуцького районного суду Полтавської області;

-20.11.2020 скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до Кременчуцького районного суду Полтавської області;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин: 24.12.2020 близько 18 год. 00 хв. (точного часу слідством не встановлено) ОСОБА_4 проходив біля домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 . В цей час в ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у житло. В цей час, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та метою, ногою вибив частину закритої вхідної двері квартири АДРЕСА_4 , після чого рукою відкрив замки на вхідних дверях та проник в будинок. В подальшому відштовхнув рукою потерпілого ОСОБА_6 та в кімнаті будинку відкрито заволодів цифровим ефірним приймачем з функцією відеозапису для відкритих ефірних каналів Т-2 «Romsat TR 9110HD», серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 379 грн. 05 коп.. Після чого ОСОБА_4 вибіг з будинку та зник у невідомому напрямку, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 379 грн. 05 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі і показав суду, що дійсно вчинив злочин при обставинах, які вірно вказані в обвинувальному акті. Злочин вчинив безпричинно, приймач повернув потерпілому, також відшкодував потерпілому майнову шкоду за пошкоджені двері в сумі 1000 грн., потерпілий претензій до нього не має. Щиро кається в скоєному і прохає його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої прохає проводити судовий розгляд без його участі, покарання винести на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, його вина повністю підтверджується іншими доказами по справі.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням , яке грунтується на всебічному , повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності , допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім показань обвинуваченого, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, повністю підтверджується також іншими доказами по справі:

- речовим доказом - цифровим ефірним приймачем з функцією відеозапису для відкритих ефірних каналів Т-2 «Romsat TR 9110HD», серійний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 05.01.2021 року і який передано потерпілому на зберігання;

- висновком судової товарознавчої експертизи № 4515/20 від 29.12.2020, ринкова вартість цифрового ефірного приймача з функцією відеозапису для відкритих ефірних каналів Т-2 «Romsat TR 9110HD», серійний номер НОМЕР_1 , станом на 05.02.2020 року з урахуванням зносу становить 379 грн. 05 коп.

Таким чином, судовим розглядом та дослідженими доказами винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена належними та допустимими доказами.

Призначаючи покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_4 згідно вимоги ДІТ МВС України раніше неодноразово судимий, на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному та Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансерах не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно, офіційно не працює, тобто не займається суспільно - корисною працею.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та фактичне відшкодування шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого майна та відшкодування шкоди за пошкодження дверей в сумі 1000 грн., про що слугує розписка потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що можливо встановити із показань обвинуваченого, який підтвердив факт грабежу , речовими доказами та іншими належними та допустимими письмовими доказами.

Всі докази на підтвердження вказаних обставин оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України , зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднане з проникненням у житло. Вина ОСОБА_4 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.186 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи викладене та особу обвинуваченого і вчинений ним злочин, думку прокурора, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції частини статті КК України у виді позбавлення волі.
Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого та не порушення раніше визначеного судом запобіжного заходу в виді домашнього арешту в нічний час, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу залишити раніше обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого за адресою : АДРЕСА_1 .
Розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням становить 379,05 грн., яка в ході досудового розслідування відшкодована шляхом повернення майна. Цивільний позов під час досудового слідства до ОСОБА_4 не пред`явлено. Витрати на залучення експерта відсутні.
Долю речових доказів визначити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.66, 67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу у виді домашнього арешту, що обраний ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.01.2021 року, залишити за адресою : АДРЕСА_1 .

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.

Речові докази - цифровий ефірний приймачеч з функцією відеозапису для відкритих ефірних каналів Т-2 «Romsat TR 9110HD», серійний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 05.01.2021 року і який передано потерпілому на зберігання - повернути власнику ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_1