Провадження №1-в/127/489/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника органу з питань пробації ОСОБА_4 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці подання старшого інспектора Вінницького міського відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність,
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання старшого інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність.
Подання мотивовано тим, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 р. (далі - Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до ч.1 ст. 185 КК України та виключено з санкції статті покарання у виді позбавлення волі.
Представник органу з питань пробації ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити.
Засуджена ОСОБА_5 підтримала подання представника органу з питань пробації.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав, що подання органу з питань пробації підлягає задоволенню. Вважав, що покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі ОСОБА_5 слід замінити на покарання у виді громадських робіт, оскільки засуджена ОСОБА_5 має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також зазначив, що оскілки ОСОБА_5 була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, то остання також підлягає звільненню від покарання, приведеного у відповідність із законом, з випробуванням.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 05 лютого 2019 року засуджена вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.1 ст. 185, КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України - у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 304 КК України у виді 4 років позбавлення волі. З урахуванням ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. Крім того, на ОСОБА_5 покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Зазначений вирок набрав законної сили 12 березня 2019 року.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон № 2617-VIII. Згідно зі приписами зазначеного Закону внесені зміни як до матеріального закону (закону про кримінальну відповідальність), тобто КК, так і до процесуального закону, тобто Кримінального процесуального кодексу України.
Зі змісту пункту 119 Закону № 2617-VIII випливає, що до статті 185 КК внесені зміни: в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінити словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «або позбавленням волі на строк до трьох років» - словами «або обмеженням волі на строк до п`яти років». Тобто з набранням чинності Законом № 2617-VIII змінено санкцію статті кримінального закону.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
При цьому ч.3 ст. 5 КК України регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Згідно з п. 13 ч.1 ст. 357 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.
Зі змісту п.2 ч.2 ст. 539 КПК України випливає, що у разі необхідності вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України, відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Отже, наведені норми кримінально-процесуального закону не уповноважують суд на здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, щодо виду та розміру призначеного кримінального покарання, крім випадку, зокрема, необхідності приведення вироку у відповідність до кримінального закону.
Частиною першою ст. 74 КК України регламентовано, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, ч.3 зазначеної статті визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст. 72 цього Кодексу.
Із сукупного аналізу зазначених норм випливає, що згідно із змінами внесеними Законом № 2617-VIII у санкцію ч.1 ст. 185 КК України, максимальним покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення є покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.
Зі змісту ч.1 ст. 72 КК України слідує, що одному дню позбавленню волі відповідають два дні обмеження волі.
Однак, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років. Відповідно до наданих в судовому засіданні копій свідоцтв про народження, засуджена ОСОБА_5 має на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, тлумачення наведеної норми права дає можливість дійти висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі відповідає покаранню у виді двохсот сорока годин громадських робіт.
В решті покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року слід залишити без змін.
Разом з тим, суд враховує, що за зазначеним вироком суду ОСОБА_5 була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням. Судом вище вже було зазначено, що правові підстави для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, при вирішенні питання щодо його приведення у відповідність до чинного на час його виконання закону відсутні. Тому суд вважає, що також відсутні правові підстави для виключення посилання на можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подання органу з питань пробації слід задовольнити, привівши вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року у відповідність до вимог Закону № 2617-VIII та призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді двохсот сорока годин громадських робіт. В решті покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року залишити без змін і остаточним покаранням за зазначеним вироком з урахуванням приписів ч.1 ст. 70 КК України вважати покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести місяців) позбавлення волі. При цьому, суд вважає за доцільне відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Подання старшого інспектора Вінницького міського відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність - задовольнити.
Привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року у відповідність до вимог Закону України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Вважати ОСОБА_5 засуджену:
за ч.1 ст. 185 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII) до покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт;
за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
за ч.2 ст. 304 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно вважати засудженою ОСОБА_5 на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Згідно з п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя: