Справа № 463/7657/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1081/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.
Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя зовсім не взяв надані нею докази про вчинені кримінальні правопорушення. Крім того, і ДБР, і слідчий суддя ОСОБА_1 вказали її прізвище « ОСОБА_7 » замість правильного « ОСОБА_8 ». З огляду на наведене, вважає, що слідчий суддя, який 21 серпня 2020 року виніс ухвалу про виправлення описки в її прізвищі, поверхнево ознайомився з матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р(ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18), яким положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Офісом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 6 листопада 2019 року ОСОБА_6 на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, подана заява про притягнення до кримінальної відповідальності наступних посадових осіб: колишнього начальника СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 за ст.ст. 364, 382, 367, 368, 369 КК України; колишнього начальника ВП ОСОБА_10 за ст.ст. 364, 367 КК України; заступника начальника ВКП ОСОБА_11 за ст.ст. 364, 367 КК України; слідчого ОСОБА_12 за ст.ст. 382, 358, 367, 384, 368 КК України; оперуповноваженого ВП ОСОБА_13 за ст. 367 КК України; чергових по відділу 26 червня 2018 року за ст. 367 КК України; працівників прокуратури та СБУ за ст.ст. 364, 367 КК України; суддю Івано-Франківського міського суду ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 367-1, ст.ст. 364, 375, 358, 369 КК України; працівників Вищої ради правосуддя ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 за ст.ст. 358, 364, 369 КК України.
Отримавши відмову начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, у внесенні даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, а також про зобов`язання до вчинення дій.

За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, обґрунтовуючи своє рішення тим, що викладені у заяві ОСОБА_6 обставини, щодо вчинення злочинів, передбачених ст. 364, ст. 367 КК України, не містять жодних даних, які б свідчили про наявність елементів вказаних складів злочинів та завдання шкоди у визначеному законодавцем розмірі.
Крім того, що стосується вчинення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_14 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367-1, ст.ст. 364, 375, 358, 369 КК України, особа, яка звернулася зі скаргою мотивує їх тим, що суддею не було розглянуто в повному обсязі її скарги. Як вірно констатовано слідчим суддею, з наведеного слідує, що ОСОБА_6 не погоджується з процесуальним рішенням судді, яке вважає завідомо неправосудним.
Погоджується з таким висновком слідчого судді і колегія суддів, оскільки як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 , така не погоджується з тим, що працівники чергових по відділу зареєстрували її заяву від 26 червня 2018 року лише 27 червня 2018 року. При цьому апелянт не наводить жодних даних про те, в чому проявлялося вчинення оперуповноваженим ОСОБА_13 та колишнім начальником Івано-Франківського ВП ГУ НП у Франківській області ОСОБА_9 , колишнім начальником ВП ОСОБА_10 та заступником начальника ВКП ОСОБА_11 , на її думку, злочинів, передбачених ст. 364, ст. 367 КК України. Крім того, що стосується вчинення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_14 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367-1, ст.ст. 364, 375, 358, 369 КК України, то у заяві ОСОБА_6 фактично викладено незгоду заявника з процесуальним рішенням судді, яке остання вважає завідомо неправосудним.

Доводи апелянта в частині того, що слідчим суддею не взято до уваги викладені у скарзі та додані до неї докази, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки слідчим суддею в повній мірі досліджено зазначені докази та надано їм оцінку.

Посилання апелянта на те, що і ДБР, і слідчий суддя вказали її прізвище « ОСОБА_7 » замість правильного « ОСОБА_8 », після чого слідчий суддя виніс ухвалу про виправлення описки, що свідчить про поверхневе ознайомлення з матеріалами справи, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки нормами чинного КПК України передбачено та врегульовано порядок виправлення описок, допущених у судовому рішенні, а тому дії слідчого судді відповідають приписам ст. 379 КПК України.

При цьому доводи апелянта про поверхневе ознайомлення слідчого судді з матеріалами скарги носять суб`єктивний характер та жодними доказами не підтверджені.

Інші доводи, викладені ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням, а тому такі не можуть бути підставою для скасування рішення слідчого судді.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Оскільки колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4