Справа №198/143/20
Провадження №1-кп/0198/23/20
29.07.2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.07.2020

року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000001 внесене в ЄРДР 01.01.2020 року за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с.Іванчі Володимирського району Рівненської області, мешкає по АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, із середньо-спеціальною освітою, працює в СФГ «Руслана» - водієм, не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 за наступних обставин.

01 січня 2020 року приблизно о 18:30 годин ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ 1102», р.н.з. НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі між с.Бразолово Юр`ївського району Дніпропетровської області та с.м.т.Юр`ївка Дніпропетровської області, з боку с.Бразолово у напрямку с.м.т.Юр`ївка у Юр`ївському районі Дніпропетровської області рухався в темний час доби з пасажиром на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_6 .

В процесі руху, зі швидкістю 110-120 км/год, водій ОСОБА_5 слідуючи по зазначеній автодорозі в районі розташування електроопори №7, проявляючи злочинну самовпевненість допустив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконав покладені на нього, як на водія, обов`язки, грубо порушив Правила дорожнього руху і не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян.

Не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, ОСОБА_5 у згадані час та місці не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним, на закругленні автодороги ліворуч за напрямком свого руху втратив контроль над керуванням транспортного засобу. Внаслідок цього автомобіль марки «ЗАЗ 1102», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в неконтрольованому стані, розвертаючись проти годинкової стрілки, виїхав на узбіччя зліва, за напрямком його слідування, де правою боковою частиною транспортного засобу допустив наїзд на металевий відбійник, спричинивши тим самим пасажиру ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в час спричинення, від яких останній загинув на місці події, у вигляді: сумісної тупої травми голови, грудної клітини, живота, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, множинними двосторонніми переломами ребер, грудини, переломом грудного відділу хребта з повним розривом спинного мозку, розривом легенів, двостороннім гемотораксом, розривом правої долі печінки, правої нирки, селезінки, гемоперитоніум, переломами остистих відростків грудного відділу хребта, що ускладнилось травматичним шоком.

Під час керування джерелом підвищеної небезпеки водій обвинувачений ОСОБА_5 допустив невідповідність своїх дій вимогам п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 12.1, 12.2, 12.6 «г», 12.9 «б» ПДР України, якими передбачено:

п. 1.3 : «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 : «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 : «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1 : «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п. 12.2 : «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;
п. 12.6 : «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»;
п. 12.9 : «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».
Порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 з технічної точки зору знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, не оспорюючи час, місце, обставини, наслідки скоєного кримінального правопорушення, обсяг порушених ним правил дорожнього руху України та дав покази про те, що 01.01.2020 року о 18:30 годин, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» з пасажиром ОСОБА_6 , на ділянці автодороги між с.Бразолово Юр`ївського району Дніпропетровської області та с.м.т.Юр`ївка Дніпропетровської області втратив контроль над керуванням автомобіля і допустив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок котрої загинув пасажир ОСОБА_6 . Шкоду (моральну, матеріальну) заподіяну злочином відшкодував.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтвердила ту обставину, що 01.01.2020 року у вечірній час доби сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої загинув її чоловік ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував у повному обсязі шкоду заподіяну злочином.
Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, викладених вище, їх не оспорювали, правильно розуміючи при цьому зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження не виникає.

Зізнавальні свідчення ОСОБА_5 суд знаходить такими, що відповідають об`єктивним обставинам, вони надані послідовно, несуперечливо, добровільно. Суд вважає їх допустимими. Сумнівів у правдивості показів ОСОБА_5 у суду не виникає.

Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що вина ОСОБА_5 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого доведена. Скоєне ОСОБА_5 підлягає кваліфікації за ч.2 ст.286 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_5 суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вчинив злочин, який згідно з ч.5 ст.12 КК України, є тяжким з необережною формою вини, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює в сілянськогосподарському підприємстві водієм, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий. За відсутності обтяжуючих покарання обставин, пом`якшуючими суд для ОСОБА_5 визнав щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обвинувачений негативно ставиться до вчиненого, з боку останнього наявний осуд своїх злочинних дій.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.

Окрім того, суд враховує і досудову доповідь, згідно з котрою обвинувачений ОСОБА_5 проживає з дружиною та двома малолітніми дітьми, працює водієм, алкогольними напоями не зловживає, серед друзів не має правопорушників, кримінальні зв`язки не підтримує, стосунки між рідними та близькими доброзичливі. Шкодує про вчинене. Ризик вчинення ОСОБА_5 повторних кримінальних правопорушень, ризик небезпеки останнього для суспільства і окремих осіб, оцінюється як низький. На думку органу з питань пробації можливе виконання покарання у громаді.

Грунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, конкретні обставини справи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд призначає покарання ОСОБА_5 , з урахуванням положень ст.69-1 КК України, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним і іншими особами нових злочинів.

Разом з тим, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, зміст досудової доповіді, яка є позитивною, суд доходить думки про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, застосовує до нього правила ст.ст.75,76 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Хоча Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу, суд, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене ч.2 ст.286 КК України, як не обов`язкове. Приймаючи таке рішення, суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_5 має сім`ю у складі дружини та двох малолітніх дітей, проживає у сільській місцевості. Дружина останнього перебуває у відпустці для догляду за дитиною. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_5 працює водієм в сільськогосподарському підприємстві, і як було встановлено в судовому засіданні, його заробітна плата (як водія) є єдиним джерелом доходу сім`ї. Отже, застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання вочевидь призведе до неможливості здійснення ним трудових обов`язків водія і як наслідок суттєво ускладнить виконання останнім вимог законодавства щодо утримання неповнолітніх дітей, встановлених ст.180 СК України.

Окрім того, суд приймає до уваги і позицію потерпілої ОСОБА_7 , котра просила суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також позитивну поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину (примирення з потерпілою, відшкодування їй шкоди, дійсне, відверте каяття).

Цивільний позов по справі не поданий.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому за ч.2 ст.286 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_5 на протязі дворічного іспитового строку зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обрано.

Цивільний позов не подано.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу в сумі 1570,10 гривень, судової експертизи дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди в сумі 785,05 гривень, стягнути у дохід держави з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Інші процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави або на користь потерпілої, відсутні.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 03.01.2020 року на автомобіль марки «ЗАЗ 1102», р.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.02.1997 року, скасувати.

Речовий доказ автомобіль марки «ЗАЗ 1102», р.н.з. НОМЕР_1 , що зберігається на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , як володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору, захиснику, обвинуваченому, надіслати потерпілій ОСОБА_7 .

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1