Справа № 505/1906/20
Провадження № 1-кп/505/361/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року м. Подільськ
Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

законних представників неповнолітніх обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника відділу пробації Подільського МРВ ОСОБА_9
представник ювінальної превенції Подільського ВП ОСОБА_10
представник служби у справах дітей Пдільської МР ОСОБА_8 ,

в присутності обвинувачених:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орхей республіки Молдова, особи ромської національності, громадянина республіки Молдова, без освіти, непрацюючого, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

-28.09.2018 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.1, ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсон, Херсонської області, особи ромської національності, громадянина України, без освіти, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Слов`янськ, Донецької області, особи ромської національності, громадянина України, без освіти, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Подільськ Одеської області, клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні за №-0000621 від 23.05.2020 року щодоОСОБА_11 , неповнолітнього ОСОБА_12 , та неповнолітнього ОСОБА_13 , за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.2 ст.189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Котовського міськрайонного суду Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно: ОСОБА_11 , неповнолітнього ОСОБА_12 , та неповнолітнього ОСОБА_13 , за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.2 ст.189 КК України, внесеному до ЄРДР за №-0000621 від 23.05.2020 року.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що 19.09.2020 року закінчується термін дії ухвали суду від 21.07.2020 року про застосування запобіжного заходу, однак на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.
ОбвинуваченийОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважали доцільним застосувати щодоОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 , його підзахисні неповнолітні обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у судовому засіданні, суд також враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Зокрема при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Отже, вирішуючи клопотання про продовження тримання під вартою, суд враховує конкретні обставини даної справи та обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу та його продовженні, зокрема, що дії обвинуваченого не перекваліфіковані на більш м`які, обвинувачений офіційно не працюючий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Також суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 в разі визнання його винним, а також вчинення ОСОБА_11 злочину у період іспитового строку, що свідчить про те, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України є доведеними, вони не зменшилися, та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, ризик незаконного впливу на експертів, спеціалістів, свідків, потерпілого, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не знайшов свого підтвердження та є таким, що ґрунтується на припущеннях.

Суд також враховує доводи сторони захисту, викладені на користь обвинуваченого ОСОБА_11 , але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не відпали, а підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає, оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 та ч.1 ст.353 КК України, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи років, а також враховуючи, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Тому запропонований стороною захисту запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на думку суду не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого та швидкого і оперативного розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 197, 331, 369, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін, та продовжити строк його дії на два місяці, терміном до 14 листопада 2020 року.
Строк дії ухвали становить 2 місяці та спливає 14 листопада 2020 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена протягом семи днів до Одеського апеляційного суду, а особам, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1