Справа № 643/5193/20
Провадження № 1-кп/643/520/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 17.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, відносно якого 27.02.2018 Харківською місцевою прокуратурою № 3 направлено до Фрунзенського районного суду м. Харкова обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , та фактично перебуваючого в умовах ДУ "Харківський слідчий ізолятор" за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 99, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова у складі колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуває кримінальне провадження № 643/5193/20 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

19.01.2021 року на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Означене клопотання обґрунтовано тим, що на цей час вбачаються підстави для продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у сторони обвинувачення є підстави вважати, з боку обвинуваченого можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України ризи, а саме:

- переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється вчиненні у кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, а тому обвинувачений розуміє, що у разі визнання його судом винним за ч. З ст. 307 КК України, йому загрожує реальна міра покарання - позбавлення волі на тривалий строк;

- вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 вчинив аналогічний, умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, достовірно знаючи, що відносно нього Фрунзенським районним судом м. Харкова розглядається обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України, крім того обвинувачений офіційно не працевлаштований, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій;

- незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, адже покази свідків у вказаному кримінальному провадженні є одними із ключових доказів.

На думку прокурора, на цей час ризики, що стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу, а в подальшому і його продовження судом, не зменшились та не зникли та повністю виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Пунктом 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлюються певні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Зокрема, цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи те, що суддя ОСОБА_6 , який входить до складу колегії суддів у даній справі, наразі перебуває на лікарняному, а строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 24.01.2021 року, і відповідно неможливо за вказаних обставин розглянути колегією суддів питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, з урахуванням вимог вищевказаних Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим одноособово головуючим суддею у справі - ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу та просив суд задовольнити його.

Захисник обвинуваченого заперечив проти клопотання прокурора з підстав його необґрунтованості та заявив клопотання про зміну запобіжного західу відносно обвинуваченого на домашній арешт. Заявляючи означене клопотання захисник посилався на те, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання у м. Харкові, мешкає з батьками, що вказує на міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений підтримав клопотання свого адвоката та просив суд змінити обраний йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Так, частинами 1, 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В силу приписів частини 2 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Згідно зі статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст.197 Кримінального процесуального кодексу України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178 Кримінального процесуального кодексу України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_4 раніше судимий, офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, не має достатніх міцних соціальних зв`язків.

Також, ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

При оцінці вказаного ризику необхідно враховувати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, жоден зі свідків не допитаний, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Отже, на даний час існує загроза того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Також суд вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що останній вчинив аналогічний, умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, достовірно знаючи, що відносно нього Фрунзенським районним судом м. Харкова розглядається обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, яка підтверджується матеріалами провадження, наявність ризику переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, що не виключає ризику вчинення іншого кримінального правопорушення в майбутньому.

З моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд, перевіривши усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід, дійшов висновку про наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

Щодо клопотання захисника про застосування відносно обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд зазначає, що наведені захисником у клопотанні підстави самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369-372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор (27)» на 60 днів - до 20.03.2021 року включно.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Повний текст ухвали буде проголошено 21.01.2021 року о 15:00 год.

Суддя ОСОБА_1