Провадження № 1-і/643/16/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 17.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться зазначене кримінальне провадження.

За цим кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13.11.2020 року через канцелярію Московського районного суду м. Харкова прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаюсь на те, що ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України не зменшились та на даний час продовжують існувати. Просив врахувати, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , що дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , при застосуванні більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою, в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Звертаючись до суду з клопотанням, прокурор просив враховати наступні обставини, передбачені ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України:

- вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 ;

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років;

- вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння;

- наявність у ОСОБА_4 , постійного місця роботи;

- наявність обґрунтованого повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 13.11.2020 року прокурор підтримав вищевказане клопотання.

Обвинувачений проти заявлено клопотання заперечував, посилаюсь на те, що він вже тривалий час перебуває під вартою, розгляд справи по суті не відбувається, оскільки не можуть встановити свідків, тому йому просто кожні два місяці продовжують запобіжний захід, що є порушенням його прав. Зазначив, що до зміні запобіжного заходу він завжди за першою вимогою з`являвся до слідчого. Крім того звернув увагу на те, що прокурор вручив йому клопотання про продовження запобіжного заходу всупереч приписів статті 199 Кримінального процесуального кодексу України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив відмовити прокурору у задоволені заявленого клопотання, оскільки воно подано з порушенням вимог ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України. Зазначив, що ОСОБА_4 утримується під вартою вже майже два роки, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захисник ОСОБА_6 також заперечувала проти задоволено даного клопотання з підстав, зазначених попереднім захисником та обвинуваченим, а також просила врахувати, що перебуваючи під вартою її підзахисний не має можливості відшкодувати шкоду потерпілим.

Вислухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене.

Станом на 13.11.2020 р. кримінальне провадження по суті не розглянуте.

Відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статтях 177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 Кримінального процесуального кодексу України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. На даний час відсутні підстави вважати, що заявлені ризики зменшилися, оскільки продовжують існувати обставини, якими вони обумовлені.

Так, судом враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину вчиненому у стані алкогольного сп`яніння. Також суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості. Суд, також приймає стадію даного судового провадження, в межах якого свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом в повному об`ємі не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та обмеження його прав, не суперечать ст. 5 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням фактичних обставин справи, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть одного потерпілого та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому, зазначене свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та життя і здоров`я населення, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Стосовно доводів сторони захисту про відмову у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 через порушення прокурором вимог статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, як зазначалось судом вище, в силу приписів ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене.

Як вбачається з матеріалі справи, клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 надійшло до суду 13.11.2020 року.

Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги Кримінального кодексу України суд зобов`язаний розглянути вищевказане клопотання у встановлений законом строк.

При цьому, суд зазначає, що сам по собі факт заявлення прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку запобіжного заходу не є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання, як і не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки не спростовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Жодних даних, які свідчать про зміну та виникнення нових обставин, які істотно впливають на можливість продовження тримання під вартою та можуть стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід стороною захисту не наведено та судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого остання обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369-372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор (27)» на 60 днів - до 11.01.2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 7-ми діб з моменту її проголошення. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошено 16.11.2020 року о 11:55 год.

Суддя ОСОБА_1