Номер провадження: 11-сс/813/1553/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002463, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчої СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , та накладено арешт на речі (із забороною відчуження, розпорядження та користування), вилучені 27.08.2020 під час проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- банківську картку «Monobank» № НОМЕР_1 ;
- анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.06.2020 на 1 аркуші;
- мобільний телефон марки «iPhone X max», imei: НОМЕР_2 ;
- ноутбук «Макбук Про» s/n WQ025AQJATM;
- системний блок марки «Logic Power» чорного кольору,
у кримінальному провадженні №0002463, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене під час обшуку майно, відповідно до критеріїв, визначених ч. 2 ст. 167, 170 КПК України, підлягає арешту, є доказом вчинення злочину. Необхідність накладення арешту на таке майно, шляхом заборони використання і розпорядження, зумовлена тим, що не вжиття таких заходів може призвести до його втрати. Також на деяких з вказаних речей наявні сліди злочину, ув`язку з чим є необхідність проведення відповідних експертиз з метою встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

- слідчим під час проведення обшуку було допущено грубі порушення кримінального процесуально законодавства України, що вказують на незаконність проведення такої слідчої дії, а тому отриманні результати обшуку та докази є недопустимими та накладений арешт на майно є необґрунтованим;

- оскаржена ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки слідчим суддею при розгляді необґрунтованого клопотання слідчого про арешт майна невірно встановлено суттєві обставини у справі, неналежним чином та не в повному обсязі досліджено докази та не надано належної оцінки грубим порушенням вимок КПК України, допущеним при проведенні обшуку.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, подали заяви про розгляд справи без їх участі, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників апеляційного розгляду та відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового провадження.
Крім того, представником власника майна ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 в своєму клопотанні про проведення розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2020 за його відсутності та відсутності ОСОБА_5 зазначено, що він та власник майна доводи апеляційної скарги підтримують в повному обсязі.

Прокурор надав апеляційному суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

У клопотанні слідчого про арешт майна вказано, що слідчим відділом Суворовського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002463, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.08.2020 невстановлена особа здійснила несанкціонований доступ в роботу комп`ютерних мереж, а саме видалила профілі в соціальних мережах, тим самим нанесла матеріальний збиток заявнику ОСОБА_9
27.08.2020 на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 (справа № 523/12995/20, провадження № 1-кс/523/3378/20) проведено обшук житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:
АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено:
- банківську картку «Monobank» № НОМЕР_1 ;
- анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.06.2020 на 1 аркуші;
- мобільний телефон марки «iPhone X max», imei: НОМЕР_2 ;
- ноутбук «Макбук Про» s/n WQ025AQJATM;
- системний блок марки «Logic Power» чорного кольору.
Дослідивши клопотання слідчого, погоджене прокурором, про арешт майна та долученні до нього документи, апеляційним судом встановлено, що у клопотанні слідчого не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно, не обґрунтовано процесуальний статус майна та не зазначено відповідність вказаного майна критеріям ст. 98 КПК України і ч. 2 ст. 167 КПК України. Клопотання містить лише формально перелічені норми Кримінального процесуального кодексу України.

Також, зі змісту клопотання слідчого не вбачається, яке відношення до вказаного кримінального провадження та який процесуальний статус у цьому провадженні має власник вилученого майна ОСОБА_5 .

Крім того, матеріали провадження не містять постанови про визнання зазначеного в клопотанні майна речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя обмежився лише перерахуванням встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно, та не надав відповідної правової оцінки клопотанню слідчого, яке не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки відповідно до положень статті 170 КПК України не містить належного обґрунтування мети, підстави та необхідності накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам

ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не підтверджують відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання вимогам кримінального процесуального закону та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог

ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повинен був повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог ст. 409 та 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката

ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002463, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4