справа №627/545/20
провадження №1-кп/619/324/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Дергачі
Колегія суддів Дергачівського районного суду Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,.

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дергачі кримінальне провадження №0000142 від 29.04.2020 року у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, росіянина, громадянина України, освіта середня, не одруженого, пенсіонера, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.02.1972 за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова за ч.3 ст.206, ч.1 ст.117, 17, ч.2 ст.140, 42 КК України 5/п`ять/ років позбавлення волі;

23.06.1982 за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова за ч.2 ст.118, ч.2 ст.188-1, 42 КК України 10/десять/ років позбавлення волі;

16.11.1995 за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.141, ч.2 ст.142, ч.2 ст.204, 42 КК України 6/шість/ років 6/шість/ місяців позбавлення волі;

07.10.1999 за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.3 ст.142, ч.3 ст.101, 42 КК України 8/вісім/ років позбавлення волі;

14.08.2003 за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.186 КК України 4/чотири/ роки позбавлення волі;

29.01.2015 за вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України 3/три/ роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2/два/ роки;

20.01.2016 за вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185, 71 КК України 3/три/ роки 6/шість/ місяців позбавлення волі;

23.06.2016 за вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, 71 КК України 4/чотири/ роки позбавлення волі, звільненого 16.04.2020 з державної установи «Гордищевська виправна колонія №96» за відбуттям покарання -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000142 від 29.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27.07.2020 року кримінальну справу було призначено на підготовче судове засідання на 28.07.2020 року.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.08.2020 було продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 20 жовтня 2020 року та призначено судовий розгляд.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2/два/ місяці відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбаченні п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 21.08.2020 було продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 20 жовтня 2020 року включно.

Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку.
Санкція ч. 1 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавленням волі.
У контексті практики Європейського суду з прав людини слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Суд враховує, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не перестали існувати.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , суд оцінює у сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому, та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, відбував покарання у вигляді реального позбавлення волі, судимість не погашена у встановленому Законом порядку, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується.
Суд бере до уваги посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі зміни запобіжного заходу може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не розпочався, потерпілий та свідки ще не допитані, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вважає за доцільне продовжити строк застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищевказані обставини у сукупності свідчать також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому особливо тяжкого злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вказують на обґрунтованість заявленого клопотання.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.
Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження продовжує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 331, 392 КПК України суд,

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України вважати продовженим до 17 грудня 2020 року, включно.
Судове засідання відкласти на 10 листопада 2020 року на 14 год 30 хв.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3