Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/82/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк або про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк або про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України.
За наслідком розгляду клопотання засудженого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції посилаючись на її незаконність.
Прокурор про місце та час розгляду клопотання засудженого був належним чином повідомлений, однак в судове засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив. Враховуючи положення ч.5 ст.539 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідача, засудженого та його адвоката, які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали клопотання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

На підставі ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 вироком Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 року було визнано винним у вчиненні злочинів за ст.69 КК України (в редакції 2001 року), ч.3 ст. 142 КК України (в редакції 2001 року), ст.17 пп. а, г, е, з, і ст.93 КК України (в редакції 2001 року), пп. а, е, з, і ст. 93 КК України (в редакції 2001 року), ст. 17 ч.3 ст. 140 КК України (в редакції 2001 року), ч.3 ст. 140 КК України (в редакції 2001 року), ч.1 ст. 145 КК України (в редакції 2001 року), ч.3 ст. 193 КК України (в редакції 2001 року), ч.2 ст.223 КК України (в редакції 2001 року) та за сукупністю злочинів на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому майна.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.
Відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про заміну довічного позбавлення волі на інше покарання суд виходив з того, що на даний час процедура розгляду таких клопотань відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена, тобто відсутня належна правова процедура.
Так, загальним для видів покарань, до яких може бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є те, що всі вони є строковими і юридичною підставою застосування даної норми є відбуття засудженою особою певної частини строку призначеного їй покарання.
Відповідно до ч.1 ст.64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З вимог вказаної норми видно, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та застосовується у випадках, спеціально передбачених законом.
Відповідно до ст. 80 КК України стаття 80 Кримінального кодексу України застосовується якщо вирок не виконується.
Відповідно до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцятим п`яти років. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після прийняття рішення відповідним судом.
На теперішній час діючим законодавством не передбачена процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі.
Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року.
У Постанові зазначено, зокрема, в національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Оскільки необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України №2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені. Отже, законні підстави для зміни призначеного ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке відсутні.
Крім того посилання засудженого в апеляційній скарзі про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно ч. 5 ст. 72 КК України, не може бути розглянуто судом апеляційним судом, оскільки воно не було предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 листопада 2020, якою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну призначеного покарання, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4