Номер провадження: 11-сс/813/1514/20
Номер справи місцевого суду: 509/2911/20 1-кс/509/1102/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000991, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року, за ознаками ч.2 ст.296 КК України,
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що на теперішній час існують реальні підстави вважати, що власники майна можуть його приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити, так як, вищеописані предмети можуть бути здобуті в наслідок злочинних дій, або застосовані для вчинення злочинних дій, або мати на собі чи в собі ознаки злочину.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 оспорюючи законність накладення такого арешту вказує, що вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
- ухвала слідчого судді не містить жодного обґрунтування необхідності арешту майна потерпілого, розумність та співрозмірність обмеження права власності;
- слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області проігнорував вимоги п.5 ч.5 ст. 173 КПК України та не визначив порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
На підставі цього, представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судове засідання апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 не з`явився, до початку судового розгляду подав до суду клопотання про розгляд його апеляційної скарги без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі апелянта.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги представника потерпілого, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, вважає, що слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно передчасно, оскільки не звернув уваги на невідповідність клопотання приписам ч.2 ст. 171 КПК України.
Так, в клопотанні слідчого про арешт майна зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.06.2020 року приблизно о 23:19 годин за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена група осіб вчиняють хуліганські дії.
22.06.2020 року, в ході огляду місця події, а саме прилеглої території до буд. АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: предмет зовні схожий на гільзу із маркуванням GBC 5.56.07 жовтого кольору; предмет зовні схожий на гільзу із маркуванням FO 223. REM, жовтого кольору.
Одночасно з цим, під час огляду у ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9мм, НОМЕР_1 , на боковій частині затвору мається № НОМЕР_2 , в рукоятці якого виявлено магазин з № НОМЕР_3 в якому знаходиться предмет схожий на патрон із № 60 ВА 9 мм.
22.06.2020 року слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 направлено клопотання про арешт предмета зовні схожого на гільзу із маркуванням GBC 5.56.07 жовтого кольору; предмету зовні схожого на гільзу із маркуванням FO 223. REM жовтого кольору; предмету схожого на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9мм, НОМЕР_1 , на боковій частині затвору із № НОМЕР_2 , та магазин з № НОМЕР_3 ; предмет схожий на патрон із № 60 ВА 9 мм.
22.06.2020 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області задовольнив клопотання про арешт посилаючись, що на теперішній час існують реальні підстави вважати, що власники майна можуть його приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити, так як, вищеописані предмети можуть бути здобуті в наслідок злочинних дій, або застосовані для вчинення злочинних дій, або мати на собі чи в собі ознаки злочину.
Разом з тим, перевіривши клопотання слідчого апеляційний суд вважає, що воно не відповідає вимогам ч.1 ст.171 КПК України.
В клопотанні слідчого містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.
Як вбачається з матеріалів судової справи, до клопотання слідчого доданий витяг з ЄРДР , відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення якого, 21.06.2020 року приблизно о 23:19 годин за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена група осіб вчиняють хуліганські дії (а.с.4).
Таким чином, з вищевказаного документу не вбачається, що злочин вчинено за допомогою зброї.
Крім того, до клопотання не додана постанова про визнання майна, на яке слідчий просив накласти арешт речовим доказом, тобто не доведено, що він є речовим доказом, та не додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Таким чином, аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку з чим висновок слідчого судді про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними нормами закону.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані в повному обсязі вимоги КПК України, з огляду на встановлену апеляційним судом невідповідність клопотання прокурора вимогам закону, що унеможливлювало розгляд даного клопотання по суті, та яке слідчий суддя не повернув органу досудового розслідування, відповідно до приписів ч.3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та розглянув, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеськийй апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000991, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000991, внесеному до ЄРДР 22.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з часу отримання копії повного тексту цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4