ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/1503/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1768/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участюсекретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кегичівка, Харківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з вишою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.04.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 22.03.2019 року звільнений з місць позбавлення волі в зв`язку з відбуттям покарання,
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 3 (років) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 не обирати.
Після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 затримати та через Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» направити до місця відбування покарання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Червоний Донець, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (місяців) позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк терміном на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжній захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в рівних частинах витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №18886 від 18.09.2019 року та № 21364 від 15.10.2019 року в сумі 2041 грн., тобто по 1020 грн. 50 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 20 липня 2019 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , зайшли на не огороджену територію домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де за попередньою змовою, викрали належний ОСОБА_9 б/в велосипед марки «Аіст» вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №18886 від 18.09.2019 ХНІДСЕ, становить 650 гривень та з місця скоєння злочину зникли, скориставшись викраденим на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 650 гривень.
Крім того, 20 липня 2019 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , маючи мету на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою, проникли до будівлі сараю, що розташована на території домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , відкривши замок за допомогою ключів, які знаходились поруч з дверима будівлі, де викрали належний ОСОБА_10 б/в велосипед марки «Oskar», вартість якого, згідно висновку експерта ХНІДСЕ за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 21364 від 15.10.2019 року, становить 2233 грн, після чого зникли з місця вчинення злочину, скориставшись викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 2233 гривень.
На зазначений вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини встановлених вироком злочину, кваліфікацію своїх дій, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, тобто призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити від реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк та поклавши обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

В обґрунтування свого апеляційного прохання ОСОБА_7 вказує на те, що вважає вирок Сахновщинського районного суду Харківської області незаконним, необґрунтованим та необ`єктивним в частині невідповідності призначеного судом покарання, яке є несправедливим через свою суворість та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд призначаючи покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, проте не врахував, що в результаті вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжких суспільно небезпечних наслідків не настало, потерпілі до нього жодних претензій не мають. Стверджує, що під час збирання матеріалів, що характеризують його особу, досудовим слідством на його прохання не долучено до кримінального провадження матеріали про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_11 , 1999 р.н., яка є інвалідом 2 групи та знаходиться на його утриманні та яка є вагітною, що на його думку, є підтвердженням того, що його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а відповідно, можливе застосування ст. 75 КК України та звільнення його від реального відбування покарання у виді позбавлення волі з встановлення іспитового строку. Крім того зазначає, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується посередньо, намагається встановити стійкі соціальні зв`язки , створити сім`ю.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Разом з цим, розгляд апеляційної скарги неодноразово було відкладено з приводу неявки в судове засідання обвинувачених. Доказів про поважність причин неявки в судове засідання, яке було призначено на 10.11.2020 обвинуваченими надано не було.
Беручи до уваги те, що лише обвинувачений ОСОБА_7 ставить питання у своїй апеляційній скарзі про зміну вироку відносно нього, його заздалегідь було повідомлено телефонограмою про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, у відповідь на яку, ОСОБА_7 зобов`язався з`явитися у судове засідання. Вказані дії щодо сповіщення відповідають вимогам стосовно належного повідомлення, передбаченим ст. 135 КПК України.
Враховуючи вимоги ст. 405 ч. 4 КПК України, думку прокурора, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду вироку Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року за відсутності обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду , якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Крім того, в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не йдеться про погіршення його становища, а тому відповідно до ст. 401 КПК України, апеляційний розгляд за відсутністю обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є можливим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши судове рішення, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинувачених та дослідження відомостей про їх особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст.185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк.93-97).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинені злочинів в межах санкцій ч.2 та ч. 3 ст.185 КК України, у мінімальному розмірі, в умовах його реального відбування. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених умиснимизлочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, але при цьому визнав та об`єктивно врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Крім того, суд взяв до уваги відомості про особу ОСОБА_7 а саме, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, раніше судимий вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.04.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 22.03.2019 звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання.
На думку колегії суддів, посилання ОСОБА_7 на те, що він до події злочинів перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_11 , 1999 р.н., яка є інвалідом 2 групи та знаходиться на його утриманні та яка є вагітною - не стали стримуючим фактором від вчинення ним тяжкого злочину. А тому, такі апеляційні доводи обвинуваченого не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочинів та не є належними та достатніми підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних відомостей про особу обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Крім того, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначене судом першої інстанції покарання, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, не відповідає внаслідок суворості ступеню тяжкості цих злочинів та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував відомості про особу обвинуваченого. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працевлаштувався, а знов вчинив корисні злочини через нетривалий час, а саме через 4 місяці після відбування покарання, підстав для застосування норм ст.75 КК України або пом`якшення призначеного покарання не вбачається.

Судом також врахований висновок досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 від 05.12.2019, згідно якої Сахновщинський районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області вважає, що у обвинуваченого дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, та небезпеки для суспільства. Також орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тобто при позбавленні волі в мінімальних межах, необхідних для досягнення цих цілей.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невиправдану суворість призначеного покарання є безпідставними.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та сприятиме попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4