Дата документу Справа № 335/2919/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2919/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1406/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянин України, маючий середню освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 22 лютого 1995 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст.81, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 81, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 24 січня 1997 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 19 днів;

2) 10 квітня 1998 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 7 липня 2001 року по відбуттю строку покарання;

3) 18 вересня 2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27 листопада 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 5 днів;

4) 18 лютого 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі;

5) 18 березня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

6) 7 червня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 21 травня 2013 року по відбуттю строку покарання;

7) 15 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнений 5 квітня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 26 днів;

8) 19 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 12 жовтня 2018 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ст. 395 КК України у вигляді 6 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 5 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 429 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, за наступних обставин.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_7 був засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі, та направлений для відбуття покарання у Кам`янську виправну колонію № 101.

3 жовтня 2018 року ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області встановлено адміністративний нагляд відносно ОСОБА_7 , після звільнення з місць позбавлення волі строком на 1 (один) рік, з моменту звільнення з застосуванням наступних обмежень: заборона виходу із будинку (квартири) в період з 21 години до 5 години наступного дня; заборона виїзду за межі району (міста) в особистих справах без дозволу посадових осіб, які здійснюють адміністративний нагляд і зобов`язання повідомляти цих осіб про виїзди за межі району (міста) по службовим справам; реєстрація в РВ УМВС України (за місцем проживання) в призначений день тижня чотири рази на місяць з 9 години по 1 годину протягом строку адміністративного нагляду.

12 жовтня 2018 року засудженого ОСОБА_7 під особистий підпис ознайомлено з умовами адміністративного нагляду та встановленими йому обмеженнями, та були роз`яснені обов`язки, а саме: прибути на реєстрацію до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, відповідно обраного ним місця проживання ( АДРЕСА_1 ) не пізніше 15 жовтня 2018 року. При цьому, він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від виконання покладених на нього обов`язків та порушення правил адміністративного нагляду.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_7 був звільнений з установи виконання покарань по відбуттю строку покарання. Однак ОСОБА_7 , діючи з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 3 жовтня 2018 року, умисно, без поважних причин до 16 жовтня 2018 року не прибув до обраного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про нове місце свого проживання посадових осіб, які здійснюють адміністративний нагляд не повідомив, та до місця проживання не повернувся.

Крім того, 11 січня 2019 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ресторану «Макдональдс», розташованого по пр. Соборному в будинку № 218-А в м. Запоріжжі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно із сумки потерпілої ОСОБА_10 викрав майно, а саме: мобільний телефон марки «Айфон Х» вартістю 33623 гривні, який належить ОСОБА_10 . Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , разом із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 33623 гривні.

Крім того, 17 січня 2019 року о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Траш №12», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, буд. 14, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно намагався викрасти з полиці торгівельного залу майно ТОВ «Траш», а саме: коньяк «Старий Кахеті» 5 зірок, ємкістю 0,5 л. у кількості двох одиниць, вартістю 150 гривень 40 копійок, на загальну суму 300 гривень 80 копійок. Після чого, ОСОБА_7 , сховав зазначений товар під куртку та пройшовши касову зону, не розплатившись за вказаний товар, намагався покинути приміщення магазину «Траш», однак не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками магазину та у подальшому переданий працівникам поліції.

Крім того, 1 березня 2019 року, в денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись в торгівельному відділі «DELUXE», розташованому на другому поверсі магазину універмаг «Імперія», який знаходиться по вул. Ладозькій, буд. 13 в м. Запоріжжі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зі стелажу, який розташований у торгівельному відділі вищевказаного магазину, таємно викрав майно, а саме: куртку чоловічу фірми «Саrlo Potti» вартістю 2650 гривень, яка належить ОСОБА_11 . Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , сховавши вищевказаний товар під власну куртку, не оплативши за який, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 1 березня 2019 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, перебуваючи у магазині «Стопка», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, під приводом здійснення телефонного дзвінка звернувся до потерпілого ОСОБА_12 , з проханням скористатись його мобільним телефоном «Nokia XL», після чого отримавши згоду вийшов з приміщення магазину та направився до ринку «Критий» по вул. Незалежної України 47 в м. Запоріжжя, де в подальшому збув його ОСОБА_13 , спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1000 гривень.

Крім того, 3 березня 2019 року приблизно о 21 годині 5 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля магазину «АТБ-Маркет», який розташований по вул. Добробутній, буд. 39 в м. Запоріжжі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, а саме: спортивний велосипед фірми «SPECIALIZED HARDROCK SPORT» вартістю 4500 гривень, який належить ОСОБА_14 . Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , разом із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальних збитків на суму 4500 гривень.

Крім того, 17 лютого 2019 року приблизно о 13 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Massa», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 133, з лавки взяв жіночу сумку коричневого кольору, в якій знаходився мобільний телефон «Blackviєw» вартістю 883 гривні 33 копійки, а також грошові кошти в розмірі 1500 гривень, та направився до виходу з приміщення магазину. Однак, усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені працівником зазначеного магазину, продовжуючи діяти умисно, відкрито, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, утримуючи при собі сумку почав тікати з місця скоєння кримінального правопорушення, але був затриманий на виході з приміщення магазину працівником служби безпеки магазину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 дійсно взяв жіночу сумку потерпілої в приміщенні торгівельного залу магазину, але зробив це таємно, тобто вчинив крадіжку, а не грабіж.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснювала, що не бачила, як ОСОБА_7 вкрав її сумку.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що вона звернула увагу на ОСОБА_7 , коли він зайшов до магазину, а коли взяв сумку потерпілої та почав швидко рухатись до виходу, вона почала кричати і звернула увагу охоронця на ОСОБА_7 , який затримав останнього. Вказаний свідок не стверджувала, що обвинувачений її чув, так як був до неї спиною.

Крім того, в суд не з`явився та не був допитаний охоронець, який затримував обвинуваченого.

Звертає увагу, що з відеозапису з камери відеоспостереження видно, як ОСОБА_7 рухається до виходу з магазину, де його зупиняє охоронець.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що він дійсно звернув увагу на те, що потерпіла залишила сумку без догляду, заволодів нею та почав швидко рухатись до виходу, поки на нього не звернули увагу. Криків свідка ОСОБА_15 він не чув, оскільки в магазині грала музика. Коли охоронець почав рухатись в його сторону, він зрозумів, що його помітили, а тому сам підійшов до охоронця та віддав йому сумку. Він відразу відмовився доводити свій умисел до кінця, коли зрозумів, що його помітили.

Також у судовому засіданні не встановлено, щоб ОСОБА_7 намагався чинити опір охоронцю.

Просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , також жодним чином не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, не погоджується з кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції послався лише на показання свідка ОСОБА_15 та не врахував, що в магазині голосно грала музика, знаходилось багато людей, які розмовляли між собою та з продавцями, а тому він не міг почути голос ОСОБА_15 .

Також зазначає, що на виході з магазину він був зупинений охоронцем магазину, і як тільки його дії стали явними для оточуючих, він припинив вчинення злочину та віддав охоронцю викрадену сумку, спроб продовжити злочин він більше не робив. Потерпіла в судовому засіданні суду першої інстанції також вважала, що він скоїв саме крадіжку.

Просить вирок скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, а також призначити йому новий строк покарання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги та зазначив, що обвинувачений не мав наміру вчинити грабіж, оскільки він хотів викрасти сумку, і як тільки його побачили, відразу ж припинив вчиняти злочин, тобто його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційні скарги та зазначив, що він не заперечує факт вчинення крадіжки, але грабіж не скоював, оскільки не чув свідка ОСОБА_15 , і якби почув, то одразу б зупинився.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та зазначила, що вона не бачила факт крадіжки її сумки, дізналась про це від продавця, її мати побігла за обвинуваченим і він на виході з магазину кинув їй сумку, також там був охоронець.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг та зазначив, що суд дії обвинуваченого вірно кваліфікував, оскільки він розпочинав свої злочинні дії як крадіжку, але продовжив як грабіж, про що свідчать показання свідків та записи з камер відеоспостереження.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілу та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Також в апеляційних скаргах не оспорюється факт намагання обвинуваченим ОСОБА_7 заволодіти 17 лютого 2019 року в магазині «Massa» належної потерпілій ОСОБА_9 жіночої сумки.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах оспорюють лише кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, а їх доводи зводяться до того, що ОСОБА_7 викрав майно потерпілої ОСОБА_9 таємно, а не відкрито.

Так, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за епізодом від 17 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Разом з тим, обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах не погоджуються з такою кваліфікацією дій, оскільки ОСОБА_7 вважав, що викрадає сумку потерпілої непомітно для неї та інших осіб, не знав про те, що його дії були виявлені свідком ОСОБА_15 , криків останньої він не чув, і в той момент, коли обвинувачений зрозумів факт викриття своїх дій охоронцем одразу ж відмовився від доведення свого умислу до кінця.

За таких обставин обвинувачений та його захисник вважали, що дії ОСОБА_7 за цим епізодом необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Такі доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 КК України, крадіжкою є таємне викрадення чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 186 КК України, грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

З огляду на абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що він зайшов до магазину «Massa», побачив двох жінок, які пішли в примірочну, а жіноча сумка залишилась на лавці, він взяв сумку та пішов на вихід з магазину, одна з жінок сказала охоронцю про те, що пропала сумка, тому він виходячи з магазину віддав сумку охоронцю.

З доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника також вбачається, що ОСОБА_7 заволодів сумкою та почав рухатись до виходу, але коли охоронець почав рухатись в його сторону, ОСОБА_7 зрозумів, що його помітили, тому сам підійшов до охоронця та добровільно віддав йому жіночу сумку, опору охоронцю не чинив. Крім того, ОСОБА_7 не чув криків ОСОБА_15 , оскільки в магазині голосно грала музика та знаходилось багато людей.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, вона поклала свою сумку на лавку та відволіклася, а потім почула як продавщиця магазину голосно закричала, що чоловік з її сумкою видаляється на вихід з магазину, де його затримав охоронець, а обвинувачений кинув сумку її матері.

Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показала, що коли вона побачила, як обвинувачений забрав чужу сумку та направився на вихід з магазину, вона почала кричати йому вслід, на що обвинувачений, почувши її крики, прискорив хід та почав бігти на вихід, але охоронець почув її крик та зупинив обвинуваченого разом з викраденою жіночою сумкою на виході з магазину.
Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідок також приведена до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідка.

Показання вищезазначених потерпілої та свідка в суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з файлів «№ 01 13_14_46», «№ 03 13_00_18» та «№ 05 13_00_18» вбачається, що відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Massa» зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_7 швидким кроком намагається вийти з магазину, тримаючи жіночу сумку в руках, але підійшовши впритул до турнікету (що встановлений безпосередньо перед дверима магазину), ОСОБА_7 за руку вхопив охоронець, почав утримувати та тягнути до себе, и лише через 2-3 секунди ОСОБА_7 випустив з рук сумку та віддав матері потерпілої.

З наявних у матеріалах кримінального провадження доказів є очевидним, що ОСОБА_7 дійсно розпочав свої злочинні дії як крадіжку.

Проте відразу після викрадення сумки він був виявлений свідком ОСОБА_15 , і незважаючи на це, все одно продовжив свої дії, спрямовані на заволодіння викраденим майном, утримуючи яке, намагався залишити приміщення магазину.

ОСОБА_7 пройшов декілька метрів до виходу з магазину, де намагався пройти через турнікет та двері магазину, але був зупинений охоронцем, який схопив його за руку, що не завадило ОСОБА_7 ще декілька секунд намагатись вирватись від охоронця.

Разом з тим, вже після того, як ОСОБА_7 зрозумів, що він не зможе втекти з магазину та подолати фізичний опір охоронця, він був вимушений віддати сумку.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, і враховуючи досліджені судом першої інстанції докази, які без жодних сумнівів доводять, що ОСОБА_7 вчинив саме закінчений замах на грабіж чужого майна, колегія суддів приходить до висновку, що така позиція обвинуваченого є лише способом захисту від призначеного йому покарання, намаганням будь-яким чином уникнути або пом`якшити покарання за вчинення кримінального правопорушення.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у виді позбавлення волі і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і для зменшення йому строку призначеного покарання, відсутні.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4