Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/192/2020 Справа № 646/492/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглядаючи у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001876 від 04.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001876 від 04.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні запобіжних заходів стосовно обвинувачених продовжують існувати. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень-злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи можливість призначення відносно них такого покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть змінити місце проживання, уникати явки до суду та переховуватись від суду. Крім того, обвинувачені не мають постійного місця роботи та джерела доходу, у них відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому є підстави вважати, що вони можуть вчинити інший злочин та продовжити свою злочинну діяльність, а також незаконно впливати на потерпілу і свідків, які викривають їх у скоєнні злочинів. Фактичні обставини умисних особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених. Прокурор вказав, що оскільки обвинувачені вчинили злочини із застосуванням насильства та злочини, які спричинили загибель людини, то застосування до них інших, більш м`яких запобіжних заходів є неможливим і не зможе запобігти вказаним ризикам, які на цей час не зменшились та не змінились.
Обвинувачені та їх захисник просили змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку, не пов`язану із позбавленням волі, оскільки ризики вказані прокурором не доведені.

Приймаючи до уваги, що ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.10.2020 про продовження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 18 грудня 2020 року, а судове провадження триває, тому суд вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дійшов наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превелює над принципом поваги до свободи особистості.
При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основою чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
При розгляді питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів. Крім того, суд враховує, можливість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснення незаконного тиску на потерпілу і свідків, вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а також враховує суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та високу імовірність ухилення обвинувачених від суду. Вказані ризики на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень-злочинів, тяжкість кримінальних правопорушень, в яких останні обвинувачуються.

Крім того, наявність ризиків підтверджується низкою обставин, а саме, особистість обвинувачених, спосіб їх життя, що вони не працюють, не мають постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, вчинити нові злочини, в тому числі проти власності, та незаконно впливати на потерпілих і свідків з метою уникнення відповідальності, що виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у звичайному житті (враховуючи обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, проти життя та здоров`я за обтяжуючих обставин), що дає підстави стверджувати те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченими самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 331 КПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 днів в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», тобто до 28 січня 2021 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 60 днів в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор», тобто до 28 січня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3