У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.
Зазначає, що ОСОБА_5 відбуває покарання з 24.07.2015 р.
Стверджує, що загалом за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має одне стягнення, яке на даний час зняте в установленому законом порядку, а також має заохочення, що, на думку захисника, вказує на ту обставину, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення.
Захисник вказує, що зазначене стягнення, яке було застосовано до засудженого ОСОБА_5 за його відсутність на перевірці, було пов`язане лише з справлянням фізіологічних потреб організму останнього внаслідок проблем шлунково-кишкового тракту та не мало на меті порушення режиму відбування покарання або показу неповаги до адміністрації установи.
Також зазначає, що ОСОБА_5 активно брав участь у роботах по налагодженню благоустрою в порядку ст. 118 КВК України, працював на виробництві майстром з пошиву взуття, постійно займається саморозвитком, читає книги та займається виготовленням виробів з дерева.
Стверджує, що до загальних показників сумлінної поведінки, передбаченої ст. 81 КК України, належать щире каяття засудженого, визнання вини у вчиненому злочині, відмова від негативних зв`язків з кримінальним оточенням та впливу злочинної моралі, а також підтримання стійкого зв`язку з близькими.
Зазначає, що засуджений ОСОБА_5 має матір ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вітчима ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими бажає проживати у разі звільнення від відбування покарання.
Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_5 у 2010 році проходив військову службу, за час служби у нього було виявлено онкологічне захворювання (злоякісна меланома шкіри ноги), в наслідок чого був визнаний інвалідом.
Також, апелянт зазначає, що ОСОБА_5 потрапив на територію Російської Федерації (де ним було вчинено злочин) шляхом обману, та став жертвою торгівлі людьми, що підтверджується рішенням Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 р., яким ОСОБА_5 було встановлено статус особи, що постраждала від торгівлі людьми.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду м. Ярославля Російської Федерації від 26.08.2016 р. ОСОБА_5 був засуджений за ч. 3 ст. 30 - п. "г" ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю та без штрафу у виправній колонії суворого режиму. Вирок приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.08.2017 р., ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, із зарахуванням, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 24.07.2015 р. по 17.09.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».
Початок строку: 26 серпня 2016 року. Кінець строку: 22 червня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.07.2015 р. в СІЗО м. Ярославля Російської Федерації.
З 06.10.2016 р. відбував покарання у ВК №2 м. Рибінська Російської Федерації, мав одне стягнення, заохочень не мав.
З 15.10.2018 р. відбував покарання у СІЗО №21 м. Одеса.
З 26.10.2018 р. відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За цей період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 05.09.2019 р. відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується посередньо. Має одне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку та одне заохочення.
Загалом за весь період відбування покарання в Державних установах України має одне стягнення, яке знято та погашено у встановленому законом порядку та одне заохочення.
Відмовляючи засудженому ОСОБА_5 у задоволенні його клопотання про умовно дострокове звільнення, суд першої інстанції дійшов висновку, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Фрунзенським районним судом м. Ярославля Російської Федерації 26.08.2016 р. за ч. 3 ст. 30 - п. "г" ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю та без штрафу у виправній колонії суворого режиму. Вирок приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.08.2017 р., ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, із зарахуванням, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 24.07.2015 р. по 17.09.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 7 років позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.
Разом з тим, відповідно до характеристики, наданої 12.05.2020 р. Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.07.2015 р. За весь період відбування покарання має 1 заохочення та 2 стягнення, які зняті і погашені у встановленому законом порядку. За період відбування покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія № 72» з 05.09.2019 р. характеризується посередньо, має одне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку, та одне заохочення. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. На час подання характеристики не працевлаштований, залучається до робіт по благоустрою гуртожитку. У скоєних злочинах розкаюється.
Отже, ОСОБА_5 , як засуджений за вчинення тяжких злочинів, за період відбування покарання має 1 заохочення, разом із тим, двічі допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому порядку, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, позитивного ставлення до праці не проявляє, що не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за весь період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2020 року, про що просить апелянт, не вбачається.
Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3