ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1/526/2/2020 Номер провадження 11/814/12/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
звільненої від
кримінальної відповідальності
особи ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Гадяцького районного суду полтавської області від 22 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 червня 2020 року ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.364-1, ч.2 ст.190, ч.1 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності , а кримінальну справу щодо нього закрито.

Цивільний позов прокурора Лохвицького району в інтересах держави на суму 109130,30 грн залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Скасовано арешт, накладений на транспортні засоби автомобіль марки ВАЗ 21053 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль ЗИЛ д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, ОСОБА_6 подав до суду відповідне письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи, в якому ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочинів не визнав, але просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ст.ст. 3641 ч.1, 190 ч.2, 1971ч.1, 122 ч.1 КК України в зв`язку зі сплином строків притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальну справу щодо нього.
Мотивуючи своє рішення, суддя вказав на наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, передбачених ст. 11-1, 248 КПК України (в редакції 1960 року), та ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи судом строків давності за кожним з інкримінованих підсудному злочинів та згоду на це самого ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити постанову та виключити з описової частини постанови формулювання « ОСОБА_6 умисно наніс», « ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди, зловживаючи повноваженнями директора», «внаслідок порушення ОСОБА_6 вимог» « ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману», зазначивши в описовій частині постанови: «У провадженні Гадяцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364-1, ч.2 ст.190, ч.1 ст.197-1, ч.1 ст.122 КК України», а в мотивувальній частині вказати замість «Отже, вчинені протягом 2008-2011 років ОСОБА_6 злочини є злочинами невеликої та середньої тяжкості, строк давності за якими сплинув» наступне: «Отже, вчинені упродовж 2008-2011 років злочини, що були інкриміновані ОСОБА_6 , є злочинами невеликої та середньої тяжкості, строк давності за якими сплинув».

Вказує на порушення судом використанням таких формулювань презумпції невинуватості

Інші учасники судового провадження постанову суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення поданої апеляції, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.365 КПК України (1960) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Так, в принесеній ОСОБА_6 апеляції підстави звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.364-1, ч.2 ст.190, ч.1 ст.197-1 КК України та закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності, не оспорюються.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання підсудного ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі положень ст.49 КК України, встановивши наявність обставин, передбачених ст. 11-1 КПК України та відсутність перешкод, визначених частинами 2,3 та 5 статті 49 КК України, з урахуванням наявної згоди самого підсудного на звільнення його від кримінальної відповідальності, прийняв правильне рішення про задоволення цього клопотання та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та закрив кримінальну справу відповідно до вимог ч.1 ст. 282 КПК України /1960р./.
Зі змісту поданої ОСОБА_6 апеляції вбачається, що апелянт не погоджується з зазначеним у судовому рішенні формулюванням обвинувачення, викладеного судом в мотивувальній частині постанови, порушуючи питання перед апеляційною інстанцією про її зміну, без зазначення формулювань, які вказують на вчинення ним інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.366 КПК України (1960) у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у частині першій статті 347 цього Кодексу, апеляційний суд виносить ухвалу про залишення вироку чи постанови без зміни, а апеляції - без задоволення; скасування вироку чи постанови і повернення справи прокуророві на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд в суд першої інстанції; скасування вироку чи постанови і закриття справи; зміну вироку чи постанови.

Положеннями статті 367 КПК України (1960) визначено перелік підстав для зміни апеляційним судом судових рішень. При цьому, в принесеній апеляції ОСОБА_6 не зазначає жодну з прямо передбачених Законом підстав для зміни судового рішення.

Водночас, слід зауважити, що відповідно до роз`яснень, викладених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» - закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК, здійснює виключно суд у порядку, встановленому статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8-10, 11-1 КПК, під час попереднього та судового розгляду справи, апеляційного, касаційного і виключного провадження відповідно до статей 248, 282, 376, 400-1 та п.2 ч.1 ст.400-4 КПК.
Абзац 5 п.2 зазначеної Постанови визначає, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Також звертається увага суду на те, що ухвалити рішення про
звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за
наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.
Отже, суд першої інстанції, вирішуючи подане ОСОБА_6 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, прийняв рішення виключно у відповідності з вимогами ст.49 КК України, ст.ст.7-1, 11-1, 248 КПК України (1960) та вищезазначеними роз`ясненнями, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись п.15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст.ст. 365, 366 КПК України (1960р.), колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Гадяцького районного суду полтавської області від 22 червня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4