Справа № 740/3130/20
Провадження № 1-кс/740/1058/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

встановив:

09 листопада 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту, накладеного на майно, а саме: автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року у справі № 740/3130/20 (провадження № 1-кс/740/723/20) накладено арешт на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 .

У лютому 2019 року ОСОБА_3 за допомогою електронних торгів придбав автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який до проведення торгів належав ОСОБА_4 . Після купівлі автомобіля здійснив його ремонт та почав ним користувався.

У липні 2020 року працівниками поліції було виявлено, що ідентифікаційний номер у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не співпадає з ідентифікаційним номером на кузові транспортного засобу, у зв`язку з чим автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено та порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України, в рамках якого на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y та свідоцтво накладено арешт.

Звернувшись до ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 дізнався, що автомобіль, який він придбав, належав ОСОБА_4 . Крім автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ДП «СЕТАМ» також здійснює продаж автомобіля марки DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , який також належить ОСОБА_4 . Оскільки автомобілі візуально майже однакові, з незрозумілих причин державні номерні знаки на цих автомобілях були перевішені з одного автомобіля на інший і ОСОБА_3 як переможцю торгів було видано автомобіль DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на якому був прикріплений реєстраційний номер НОМЕР_2 , та відповідно видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Чому виникла така помилка, працівники ДП «СЕТАМ» пояснити не змогли.

Так як інший автомобіль, який належний ОСОБА_4 , ще не був реалізований, то ОСОБА_3 взяв участь у проведенні торгів та 16 вересня 2020 року придбав автомобіль DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , про що свідчить акт державного виконавця від 02 листопада2020 року. Таким чином, на сьогодні він є власником двох автомобілів: DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , та DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 .

На цей час на автомобілі DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , прикріплений реєстраційний номер НОМЕР_2 , а на автомобілі DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 прикріплений реєстраційний номер НОМЕР_5 , у зв`язку з чим виникає невідповідність номерів кузова автомобілів з їх реєстраційними номерами.

Крім того, відносно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу проведено експертизу та підтверджено його справжність, що виключає склад кримінального правопорушення.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_3 вважав, що з урахуванням наведених обставин відпала необхідність у подальшому арешті майна.

11 листопада 2020 року ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у заяві від 11 листопада 2020 року просив розглянути справу в його відсутність, клопотання задовольнити.

У заяві від 11 листопада 2020 року інспектор СД Ніжинського ВП ГУ НП ОСОБА_5 просила розглянути клопотання в її відсутність, проти скасування арешту не заперечувала.

11 листопада 2020 року судове засідання відкладено на 12 листопада 2020 року для виклику прокурора, призначеного в указаному кримінальному провадженні.

У заяві від 12 листопада 2020 року прокурор Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просив розглянути клопотання в його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечував.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши додані до клопотання матеріали та матеріали кримінального провадження № 0000049, внесеного до ЄРДР 21 липня 2020 року, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року у справі № 740/3130/20 (провадження № 1-кс/740/723/20) накладено арешт на автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до матеріалів дослідженого в судовому засіданні кримінального провадження № 0000049 від 21 липня 2020 року, про підозру у вказаному кримінальному провадженні на теперішній час жодній особі, у тому числі ОСОБА_3 , не повідомлено, протягом тривалого часу жодні слідчі дії не проводилися.

Згідно з висновком експерта № 988 від 14 серпня 2020 року бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Доказами в кримінальному провадженні, за приписами КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі, якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Арешт майна передбачає заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння і перебувають у нього або у інших фізичних або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації, с спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Статтею 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява № 31107/96, п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів, належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стороною кримінального провадження, за клопотанням якої накладено арешт, не надано доказів на обґрунтування визнання дієвості мети накладення арешту, а також доказів, які підтверджують необхідність у подальшому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Більше того, суд враховує позицію слідчого та прокурора, викладену в заявах про розгляд клопотання в їх відсутність, в яких вони проти задоволення клопотання не заперечували.

Враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що в органу досудового розслідування було достатньо часу для вчинення необхідних процесуальних дій з метою проведення досудового розслідування.

Враховуючи принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, оцінюючи вказані вище обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту конкретної особи.

З огляду на вказане клопотання підлягає задоволенню. Таке рішення ґрунтується на принципах розумності та співмірності обмеження права власності.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року у справі у справі № 740/3130/20 (провадження № 1-кс/740/723/20), на майно, а саме:

- автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску із номером кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1