Ухвала

Іменем України
1 вересня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-4049 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 5 лютого 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 5 лютого 2020 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доценківка, Сумської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах Фінансового управління Конотопської міської ради та стягнуто 5983 гривень 80 копійок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнено на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 19 вересня 2019 року близько 7 години 15 хвилин, рухаючись на автомобілі «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Лесі Українки у м. Буринь Сумської області, здійснюючи поворот наліво та виїзд на головну дорогу вул. Незалежності, в порушення п.п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам справи», 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не переконався у безпечності руху керованого автомобіля та не надав перевагу у русі потерпілій ОСОБА_6 , яка рухалася на велосипеді по правій стороні проїзної частини вул. Незалежності у м. Буринь у напрямку центра міста, та здійснив наїзд на останню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньо-суглобного перелому лівого наколінника зі зміщенням, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник не погоджується із розміром моральної шкоди, яку було стягнуто на користь потерпілої, вважає його необґрунтованим.

Крім цього, вказує, що при вирішенні цивільного позову суд не врахував положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та, незважаючи на те що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована, стягнув весь розмір моральної шкоди саме з нього, а не зі страховика.

Просив змінити судові рішення в частині стягнення моральної шкоди та повністю відмовити у задоволенні цивільного позову.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_5 . Натомість, не погоджується із розміром моральної шкоди, яку було стягнуто на користь потерпілої та вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність засудженого була застрахована, то суд повинен був стягнути моральну шкоду із страховика.

На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, котра вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ч. 5 зазначеної норми кримінального процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими зазначеним Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оцінної діяльності суду.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 засуджено за те, що він під час керування транспортним засобом порушив правила дорожнього руху, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення з велосипедом, яким керувала потерпіла ОСОБА_6 . В результаті протиправних дій засудженого, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньо-суглобного перелому лівого наколінника зі зміщенням, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 певної суми відшкодування моральної шкоди, яка полягала у фізичних стражданнях внаслідок болю та поганого самопочуття, та моральних стражданнях у зв`язку з перебуванням на лікарняному внаслідок отримання тілесних ушкоджень, що порушило її звичайний уклад життя.

З урахуванням викладеного, а також того, що ОСОБА_5 на користь потерпілої вже було сплачено 15000 гривень, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на її користь 50000 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду із вказаним погодилась, та вказала, що розмір стягнутої моральної шкоди є співрозмірним із заподіяною шкодою потерпілій, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та тією зміною її звичайного способу життя, яка була заподіяна злочинними діями обвинуваченого.

Зазначила, що як вбачалося із заяви потерпілої про відшкодування моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона отримала стрес та довгий час не в змозі була заснути через хронічний, нестерпний біль в нозі, страждала в зв`язку з погіршенням здоров`я, через свою безпомічність, оскільки не могла повноцінно ходити, рухалася за допомогою милиць, а також через біль в нозі не могла приступити до виконання своїх трудових обов`язків прибиральниці у відділі агропромислового розвитку Буринської районної державної адміністрації.

Що стосується доводів захисника про те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована, то суд повинен був стягнути моральну шкоду із страховика, слід вказати наступне.

Так, ст. 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 судами першої та апеляційної інстанцій дотримано.

Як убачається зі змісту судових рішень, ОСОБА_6 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_5 у межах кримінального провадження. При цьому в її позовній заяві не було зазначено як цивільного відповідача страхову компанію. Під час судового розгляду потерпіла підтримала свій цивільний позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Клопотання про залучення страхової компанії як цивільного відповідача сторона захисту також не заявляла.

З урахуванням наведеного , а також того, що суди задовільнили частково цивільний позов, вони діяли в межах практики Верховного Суду яка зводиться до того, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, касаційна скарга не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.
Ураховуючи наведені у скаргах мотиви та надані до них копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 5 лютого 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7