Номер провадження: 11-сс/813/1546/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 р. про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді повернуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, зазначив, що слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси не уповноважений на розгляд відповідних скарг, поданих в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України відносно посадових осіб ТУ ДБР у м. Полтаві.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що вказана скарга не може бути розглянута в Київському районному суді м. Одеси, оскільки це буде порушенням територіальної підсудності.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , зазначив, що ухвала слідчого судді незаконна та не обґрунтована, оскільки слідча суддя ОСОБА_1 незрозуміло чому вирішила, що скарги на бездіяльність слідчого мають подаватися виключно до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Враховуючи викладене ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та призначити в суді першої інстанції новий розгляд скарги щодо бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР у м. Полтаві.
В судове засідання суду апеляційної інстанції скаржник ОСОБА_6 не з`явився, про дату та час судового розгляду був поставлений до відома належним чином, через засоби електронного зв`язку на адресу вказану ним у своїй апеляційній скарзі, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
У зв`язку з цим, оскільки ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, фіксація процесу технічними засобами не здійснювалась.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, , дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Згідно ч. 2 цієї ж статті КПК України, скарга повертається, якщо:
1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;
2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;
3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Як видно зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді, вона відповідає вимогам зазначених норм закону, та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, а апеляційний суд вважає за необхідне довести до відома скаржника наступне.
Частиною 4 статті 216 КПК України визначено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, в тому числі, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 подав заяву до ТУ ДБР у м. Полтаві, щодо внесення до ЄРДР відомостей про злочин, які не були внесені до ЄРДР на підставі чого останнім подану скаргу і на бездіяльність посадових осіб вказаного органу, що на його думку виразились у нетактовній поведінці посадової особи ТУ ДБР у м. Полтаві.

При цьому, відповідно до листа ТУ ДБР у м. Полтаві спрямованого на адресу ОСОБА_6 , яке долучене ним до апеляційної скарги, воно не відповідає вимогам ст. 5 Закону, у зв`язку з чим було повернуто ОСОБА_6 .

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України категорія вказаної справи належить до юрисдикції слідчих ДБР, в даному випадку СУ ТУ ДБР в м. Полтаві, то й повноваження цих слідчих поширюється на місце вчинення злочину, яке територіально знаходиться в м. Полтаві, в даному випадку в Шевченківському районі.
При цьому, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Отже, доводи ОСОБА_6 з приводу того, що слідча суддя ОСОБА_1 на думку останнього, прийняла незаконне рішення, що скарги на бездіяльність слідчого мають подаватися виключно до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, є не обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є безпідставними.
Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22 березня 2018 року №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна зробити висновок, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, а не місцем його реєстрації.
Приймаючи до уваги те, що ТУ ДБР розташоване в м. Полтаві по вул. Соборності, 37, що відноситься до Шевченківського району м. Полтава та поширює свою діяльність на Дніпропетровську, Полтавську, Сумську, Харківську області, то скарги в порядку ст. 303 КПК України на рішення слідчого вказаного підрозділу, в даному випадку слідчого ОСОБА_7 , підлягають розгляду слідчим суддею саме Октябрського районного суду м. Полтави.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та такою що не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2020 р. про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4