Справа № 161/455/20
Провадження № 1-кп/161/411/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 06 серпня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004466, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 10.01.2020 відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з неповною середньою освітою, студента Волинського коледжу Національного університету харчових технологій, неодруженого, не працюючого, не судимого;

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_6 02 грудня 2018 року близько 21.40 год., знаходячись на прилеглій території нічного клубу «XXI століття», за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 2, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , наніс йому один удар правою рукою в ділянку потилиці, після чого, обхвативши обома руками за його тулуб, перекинув через себе, внаслідок чого останній впав на землю, після чого наніс удар ногою у ділянку спини потерпілого.

Внаслідок вказаних дій неповнолітній ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритого косого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням відламків, який згідно висновку судово-медичного експерта №574 від 03.09.2019 за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

Таким чином, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто наніс потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений неповнолітній ОСОБА_6 (в присутності законного представника) вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнав. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав. Суду дав показання про те, що 02 грудня 2018 року близько 20.30-21.00 год. до нього зателефонував товариш ОСОБА_12 та повідомив, що його образили старші хлопці. Він приїхав до нічного клубу «XXI століття», що за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 2. З вказаного клубу вийшов потерпілий з товаришем (перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння), в яких він намагався з`ясувати причину образ ОСОБА_13 . Виник словесний конфлікт, під час якого він вдарив потерпілого правою рукою в підборіддя та ще один удар туди ж лівою рукою, після чого - обхопив руками за тулуб (за пояс), перекинув через праве плече, внаслідок чого вони разом впали на купу снігу. Після цього він встав, скинувши потерпілого в бік, а ОСОБА_12 вдарив останнього в ліве плече (1 раз). Потерпілий вставав і в цей момент ОСОБА_14 вдарив його ще кілька разів рукою по голові. На його думку, удари останнього були доволі сильними. Ствердив, що в потилицю та ногами потерпілого він не бив. Вважає, що тілесне ушкодження, що виявлене у потерпілого виникло не від його дій та ударів, а саме від ударів ОСОБА_15 . На наступний день він дійсно приходив в лікарню до потерпілого, оскільки йому так сказав зробити слідчий. Зазначив, що під час розмови потерпілий і його товариш казали, що нічого не пам`ятають про обставини побиття, так як перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що 02.12.2018 до його сина зателефонував хлопець на ім`я ОСОБА_14 і сказав, що знаходиться в клубі «XXI століття», що за адресою: м.Луцьк, пр.Молоді, 2 і його образили якісь хлопці. Син приїхав на вказане ним місце, де між ним та потерпілим виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_16 наніс два удари по обличчю потерпілого, обхватив його, перекинув, і вони разом впали, після чого потерпілого бив ОСОБА_14 . Про дані події йому відомо зі слів сина (очевидцем не був). 04.12.2018 він зустрічався з батьками потерпілого, під час розмови потерпілий стверджував, що був в стані сильного алкогольного сп`яніння та про події нічого не пам`ятає. Вважає, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли від нанесення ударів хлопцем на ім`я ОСОБА_14 . Характеризує свого сина виключно з позитивної сторони: відповідальний, спортивний, не має шкідливих звичок.

Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що 02.12.2018 він разом з товаришем ОСОБА_17 прийшли на дискотеку, ще до відкриття клубу купили та випили по пляшці «наливки» і по одному енергетичному напої. Відкрили клуб і вони пішли на дискотеку, трохи посиділи, відчував, що перебував у стані сп`яніння, коли товариш пішов танцювати, то він піднявся на другий поверх, де сидів і спостерігав за тим, як той танцював близько 15 хв. Згодом відчув (оскільки його штовхнув), що поруч з ним хтось сів - це був незнайомий хлопець, якого останній попросив відсісти, оскільки навколо всі місця були вільними. Однак той продовжував його зачіпати, просив у нього телефон, на що він відмовив та, вже у грубій формі сказав, щоб той відсів. Після чого той пішов, а вони продовжили відпочивати. Коли вони виходили з клубу, то знову побачили того хлопця, який сказав «зараз з Вами розберуться…» Вийшовши на вулицю, пішов вниз по дорозі від закладу, відчув удар в потилицю (хто бив не бачив), від чого йому запаморочилось в голові, після чого відчув, що вже падає, в цей момент обвинувачений перекинув його через себе. Він дійсно впав на сніг, однак він був весь втоптаний, а відразу ж коли впав, відчув різку біль в лівому плечі, після чого цю біль відчував постійно. Від болю він на деякий час втратив свідомість, а до тями прийшов від ударів в обличчя, які наносив інший хлопець той ОСОБА_14 , який до нього чіплявся у приміщенні клубу, після чого, він відчув ще один удар в спину, який ймовірно наніс ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_14 був перед ним та його не наносив. Потім почув, як хтось крикнув «йому вистачить» і вони відійшли, він пішов до ОСОБА_17 . На наступний день він пішов на практику, а повернувшись, розповів мамі про події та, що йому дуже болить плече, вони пішли в лікарню, де виявили перелом та провели операцію. Через 1-2 дні обвинувачений дзвонив йому та просив забрати заяву з поліції. Однак кошти за проведену операцію він не повернув, жодного разу не вибачався, тому він змушений був подати цивільний позов. Наполягає на тому, що перелом стався саме внаслідок дій ОСОБА_18 його перекидання та падіння.Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримує, просить задовольнити. Наполягає на суворій мірі покарання.

Показання потерпілого ОСОБА_9 судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого, які суд вважає неправдивими та такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

Так, під час проведення слідчого експерименту - протокол від 13.06.2019 (проведеного за участю понятих), потерпілий ОСОБА_9 розповів про обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення (вказав на місце), детально описав механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим. Вказані показання повністю відповідають показанням, даним в ході судового розгляду та іншим доказам у справі.

З довідки КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» Волинської обласної ради вбачається, що ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні ВОДКЛ в період з 03.12.2018 по 11.12.2018.

Згідно висновку судово-медичного експерта №574 від 03.09.2019 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закритий косий перелом лівої ключиці в середній третині зі зміщенням відламків; лінійний перелом правої носової кістки з мінімальним зміщенням, з приводу чого знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматичному відділенні обласної дитячої клінічної лікарні, де було проведено оперативне втручання - метало-остеосинтез пластиною з кутовою стабільністю. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо в час та при обставинах вказаних під експертним та в протоколі його допиту, за ступенем тяжкості: перелом лівої ключиці відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби; перелом правої носової кістки за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, по скільки для його загоєння необхідний час більше 6 діб.

З висновку додаткової судово-медичної експертизи №817 від 11.11.2019 вбачається, що згідно даних спеціальної медичної літератури переломи ключиці виникають внаслідок прямого удару по ключиці, або при падінні на витягнуту руку, лікоть, зовнішню поверхню плеча. Таким чином, перелом ключиці у ОСОБА_9 міг виникнути як внаслідок прямого удару тупим предметом в ділянку лівої ключиці, так в процесі боротьби з послідуючим кидком через себе, падіння та ударом об землю з упором на витягнуту руку, лікоть чи зовнішню поверхню плеча.

Свідок ОСОБА_19 /в присутності законного представника/ в судовому засіданні дав показання, що у грудні 2018 (точної дати не пам`ятає) гуляв з товаришем ОСОБА_9 , близько 18.00-18.30 год. Вони, для сміливості, оскільки раніше не були на дискотеці, купили 2 пляшки по 0,5 л «наливки» та по пляшці «Рево» та вжили. Після чого пішли в клуб, де він танцював, а ОСОБА_20 пішов на другий поверх та дивився на танцювальний майданчик. Коли він піднявся до ОСОБА_21 на другий поверх, то він повідомив , що до нього чіплявся якийсь незнайомий хлопець та вони сперечались, тому він пішов комусь дзвонити. Після закінчення дискотеки (приблизно о 21.40 год.) він забирав куртку з гардеробу, а потерпілий вже вийшов на вулицю. У момент, коли вже він вийшов, то побачив, що ОСОБА_22 через ліве плече кинув ОСОБА_23 (який стояв до обвинуваченого спиною), внаслідок чого той впав на втоптаний сніг на ліве плече разом з обвинуваченим. Яким чином наносились перші удари потерпілому не бачив. Після чого обвинувачений встав та вдарив ще раз потерпілого в спину, в той час як інший хлопець - ОСОБА_14 бив його в обличчя. Ствердив, що не бачив, щоб хтось з них потерпілого бив в плече. В подальшому вони з потерпілим пішли до нього додому, а на наступний день - ОСОБА_21 звернувся до лікарні, де проходив стаціонарне лікування. Заперечив, що повідомляв обвинуваченому та його батькові про те, що подій того вечора не пам`ятає.

Під час проведення слідчого експерименту - протокол від 13.06.2019 (проведеного за участю понятих, законного представника та педагога), свідок ОСОБА_19 , розповів про обставини вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення (вказав на місце), детально описав механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим. Вказані показання повністю відповідають показанням, даним в ході судового розгляду та іншим доказам у справі, а тому суд бере їх до уваги та кладе в основу даного вироку.

Свідок ОСОБА_24 /в присутності законного представника/ безпосередньо в судовому засіданні дав показання, що приблизно на початку грудня 2018 року він був в нічному клубі «ХХІ століття». Побачив потерпілого, який сам сидів, тому вирішив до нього «почіплятись», присів біля нього та умисно зачепив його за плече, внаслідок чого між ними виникла словесна суперечка, під час якої потерпілий нецензурною лексикою сказав пересісти від нього. Після чого він вийшов, зателефонував до ОСОБА_18 та розповів про дану подію. Обвинувачений погодився приїхати та допомогти розібратись у конфлікті. Коли закінчилась дискотека, він підійшов до потерпілого та його товариша та сказав їм вийти на вулицю. Першим вийшов потерпілий, тоді ОСОБА_22 вдарив його двічі кулаками по обличчю і животі, а потім перекинув через себе, внаслідок чого потерпілий впав на ліве плече, тоді він вдарив його по корпусу (в праву частину ребер), після чого потерпілий намагався встати і він вдарив ще його двічі кулаком в обличчя. Зазначив, що потерпілий ні йому, ні обвинуваченому ударів не наносив.

Вказані показання свідка судом отримано в порядку ст.23 КПК України (шляхом допиту в судовому засіданні, за участю усіх його учасників, в тому числі сторони захисту), а тому, вони, відповідно до ст.85, 86 КПК України є належними та допустимими та беруться судом до уваги.

Свідок ОСОБА_25 , допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, дав показання, що 02.12.2018 близько 20.00 год. стояв на зупинці (за метрів 20-30 від місця події) поблизу нічного клубу «ХХІ століття». На вулиці було темно, на зупинці світили ліхтарі, на місці події освітлення не було, але дещо було видно, через наявність снігового покриву. Він бачив, як ОСОБА_6 2 рази вдарив потерпілого, після чого обійняв його та перекинув через себе (зокрема - через праве плече), після чого вони обоє впали: потерпілий, зокрема, на правий бік. Після цього потерпілого почав бити менший хлопець в різні частини тіла (ключицю, плече), при цьому, більшість ударів саме в ліве плече. Категорично ствердив, що на місці бійки та поблизу нього окрім ОСОБА_26 , потерпілого та ще одного хлопця, який також наносив удари не було, всі інші стояли на значній відстані від них. Зазначив, що з ним було проведено слідчий експеримент (з застосуванням відеокамери), зауважень, з приводу його проведення, у нього не було (все записано з його слів). При цьому ствердив, що як з обвинуваченим, так і з його батьком знайомий тривалий час, на зупинці того вечора був випадково. До суду спілкувався з ними (приблизно 2-3 місяці до засідання), вони нагадали про усі події того вечора, і за їх допомогою, він усе згадав.

До показань даного свідка суд відноситься критично, оскільки встановлено наявність між ним та обвинуваченим та його батьком дружніх відносин,те, що на його показання було вчинено вплив останніми, а також ставить під розумний сумнів можливість його «випадкового» перебування у вказаний день та час на місці події. Це стверджено і відповідними письмовими доказами, наявними у матеріалах провадження.

Так, під час проведення слідчого експерименту - протокол від 28.11.2019 (за участю понятих) свідок ОСОБА_25 вказав на місце його перебування під час бійки (зупинка громадського транспорту поблизу нічного клубу) та розповів про відомі йому обставини вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення. За участю статиста (в присутності понятих з обох сторін) було проведено перевірку його показань та підтверджено неможливість чітко та достовірно, з місця де перебував даний свідок, бачити та повідомляти про події, що відбувались у місці вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого. Жодних зауважень ні від кого з учасників під час його проведення не надходило.

Додаток до даного протоколу DVD-R диск був предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду (в присутності усіх учасників, в тому числі даного свідка).

З наведених вище підстав показання даного свідка судом до уваги не беруться.

Свідок ОСОБА_27 , допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту дав показання, що на початку грудня 2018 року був присутній біля клубу «ХХІ століття», де між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим (який висловлювався в його сторону нецензурною лайкою) виник словесний конфлікт. Туди вони приїхали після телефонного дзвінка ОСОБА_15 . Внаслідок конфлікту ОСОБА_28 двічі вдарив потерпілого (місце не зауважив) і перекинув його через праве плече, внаслідок чого той впав. Після цього ОСОБА_14 вдарив ногою потерпілого в ліве плече. Від місця бійки він був за 2-3 м, місцевість не освітлювалась, однак був сніг і він добре бачив події. Зазначив, що перебуває у дружній відносинах з ОСОБА_6 , у той вечір разом гуляли.

Судом критично оцінюються вказані показання свідка ОСОБА_27 оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі його показання суд розцінює як сприяння уникнення обвинуваченому від відповідальності, в зв`язку з перебуванням у дружніх відносинах.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що не від його дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, вказані у висновку експертизи, оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_24 відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про їх достатність для прийняття відповідного рішення щодо винуватості неповнолітнього ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, кваліфікуючи його дії за ст. 122 ч.1 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, має постійне місце проживання та навчання, де характеризується задовільно, однак вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним не визнав, а тому і не розкаявся у вчиненому, збитки потерпілому протягом тривалого часу залишаються не відшкодовані, вибачень перед потерпілим та його сім`єю він також не просив, в зв`язку з чим останній наполягав на його суворому покаранні, при цьому, виховується в повній сім`ї, де умови його проживання задовільні, згідно матеріалів досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, що дає підстави вважати, що виправлення неповнолітнього можливе без ізоляції від суспільства, зважаючи, що він не працевлаштований, що виключає можливість призначення покарання у виді виправних робіт, а також на вимоги ст.98 КК України, тому суд призначає покарання в межах санкції ст. 122 ч.1 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України (необхідність покладення яких встановлена в судовому засіданні).
На думку суду, обрана міра покарання щодо неповнолітнього, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

З п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» №5 від 16.04.2004 року при вирішенні питань про відшкодування збитків, заподіяних злочинними діями неповнолітніх, суди повинні керуватись відповідними положеннями чинного ЦК України.

Зважаючи на те, обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, не працює, самостійного заробітку або майна не має, оскільки протилежного в судовому засіданні не наведено, тому відшкодування завданих ним збитків суд покладає на його законного представника.
На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_29 ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі 10 975 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 45 (сорок п`ять) коп. та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.
Матеріальна шкода судом стягується відповідно до ступеню вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відмовляючи в позові в частині відшкодування матеріальної шкоди, понесеної внаслідок інших витрат, в частині придбання невизначених товарів (два чеки на суму по 57 грн.), суд виходить із того, що дані витрати не випливають із лікарських призначень, з доданих чеків не вбачається товарів, на які вони витрачались, а тому вони не є витратами, пов`язаними із лікуванням; матеріальні витрати, сплачені як благодійні внески в загальній сумі 500 грн, також не підлягають до стягнення, так як благодійні внески не є обов`язковими для сплати та сплачуються у добровільному порядку, а тому не є витратами на лікування.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілого та характеру вимушених змін у його життєвих стосунках.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 122 ч.1 КК України, призначивши покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
У відповідності до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_29 ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі 10 975 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 45 (сорок п`ять) коп. та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1