Справа № 308/2156/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1058/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої - судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000180 від 16.01.2020 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2020 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,-

за участю учасників судового провадження:

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8

встановила:
цією ухвалою, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до 24 вересня 2020 року включно.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та виправдовують застосування щодо них такого запобіжного заходу як тримання під вартою, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати таку та звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Вважає вищевказану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановлення якої супроводжувалося неповнотою судового розгляду, істотнім порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому вона підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, в сторони обвинувачення не було підстав для подання клопотання про продовження строку тримання під вартою, адже ще діяла ухвала суду від 02.07.2020 (на 60 днів) і термін дії такої ще залишався значним - більше місяця.

Тому, суд першої інстанції не мав права це клопотання розглядати, а розглянувши мав відмовити, адже існування 2-х ухвал про тримання під вартою в одному кримінальному провадженні є неприпустимим і грубо порушує ст.1, ст.3 (Заборона катування: нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), ст.5 (Право на свободу та особисту недоторканність), ст.6. ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На 27.07.2020 року був призначений судовий розгляд. Але суд судовий розгляд не проводив, а одразу розпочав розгляд щойно поданого клопотання прокурора, отже, суд свідомо призначив на 27.07.2020 року судове засідання для того щоб незаконно і безпідставно продовжити строки тримання під вартою. Такі дії суду кваліфікуються як обставини, які викликають сумнів у його неупередженості та є підставою для самовідводу на підставі ч.1 ст.80 КПК України.

На основі ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Сторона обвинувачення та суд порушили вимоги Глави 18 КПК України та зокрема ст.199 КПК України, просто відверто їх проігнорували.

Та обставина, що прокурор подав клопотання прямо на судовому засіданні 27.07.2020, а не за 5 днів до нього, підтверджується і самим клопотанням прокурора яке датоване 27.07.2020.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Прокурор наявність вищевказаних ризиків не довів.

В суду не було достатніх підстав вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Строною обвинувачення в клопотанні жодним чином не коментуються критерії ст.178 КПК України, а суд, в свою чергу, повністю проігнорував, що: ОСОБА_7 раніше не судимий; має постійне місце проживання; він є особою молодого віку; йому інкримінується лише замах на злочин, загальна сума що інкримінується за замах є 11 313 грн. - це матеріальна шкода, яка фактично відсутня; він не має на меті переховуватися від суду, не має на меті знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, іншого обвинуваченого і сторона обвинувачення зворотного не довела, його вина у вчиненні кримінального правопорушення що йому інкримінується - не є доведеною, допитані свідки чітких показів які би доводили повний склад ст.185 КК України - не дали, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є для нього занадто суворим.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що як вбачається характеристики на ОСОБА_7 з ДУ Закарпатська УВП № 9 від 16.06.2020 року ОСОБА_7 вона є позитивною, ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягався, в колективі підтримує товариські стосунки, по відношенню до представників адміністрації стриманий, правил поведінки та розпорядку дня дотримується, правил санітарії та гігієни дотримується, своє спальне місце в чистоті та порядку утримує, на оперативно-профілактичному обліку не перебуває.

Як вбачається з листа ДУ Закарпатська УВГІ № 9 від 15.06.2020 року, ОСОБА_7 за час перебування в установі звертався за медичною допомогою та перебуває під наглядом лікаря терапевта та фтизіатра з діагнозом - залишкові зміни після перенесеного туберкульозу легень, категорія 5.1. Також в нього виразкова хвороба шлунку в стані нестійкої ремісії та хронічний гепатит.

Поряд з цим, судом першої інстанції не застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо доцільності тримання особи під вартою.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали суду отримала лише 04.08.2020, після чергового особистого звернення до суду, тому, що суд копію ухвали суду їй не надіслав, а відсутність повного тексту ухвали суду унеможливлює підготовку повноцінної апеляційної скарги.

Прокурор та захисник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду провадження. Поряд з цим, захисник ОСОБА_6 скерувала на адресу Львівського апеляційного суду клопотання про неможливість явки в судове засідання та розгляд провадження за апеляційною скаргою у її відсутності, апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №308/2156/20, до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 02.03.2020 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 16.02.2020 за №0000180, про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2020 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2020 на 60 днів, а саме до 24.09.2020 включно.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

При цьому, апелянт в апеляційній скарзі не вказав жодних обставин, які б свідчили про те, що існуючі ризики зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, дані про їх особу, які обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, якими встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а також наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про те, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з тих підстав, що прокурор подав клопотання не дотримавшись строку, передбаченого вимогами Закону, оскільки подання клопотання про продовження строку у вигляді тримання під вартою менше ніж за п`ять днів до закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні цього клопотання або залишення без розгляду та повернення прокурору.

Відтак місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та не забезпечить їх належної поведінки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

З врахуванням наведених підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів вважає за необхідне поновити цей строк.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 177, 178, 183, 199, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:
Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2020, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, строком на 60 днів, до 24 вересня 2020 року включно- залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4