ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1941/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0004347 від 04.10.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

06.10.2020 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на тяжкість кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років він зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду; знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, Оскільки на даний час відсутній ніж, тобто предмет за допомогою якого спричинено тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 ; незаконно впливати на свідків або потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки так як з ними не проведено усіх слідчих дій, в тому числі одночасних допитів тощо; продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки кримінальне правопорушення не було завершено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року задоволено клопотання.

Застосовано стосовно до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком до 05.12.2020 року без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Вважає, що судом було проігноровано той факт, що тримання під вартою є вийнятковим запобіжним заходом, а прокурором в судовому засіданні не було доведено реальну можливість настання ризиків передбачених п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказувала, що слідчим невірно кваліфіковано дії ОСОБА_9 , оскільки він перебував у стані необхідної оборони.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила звернути увагу суду на те, що на теперішній час дії ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України були перекваліфіковані на ч.1 ст.121 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив прийняти до уваги його письмові пояснення в яких посилався на те, щонеобґрунтованість підозри за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, підтвердилась у ході досудового розслідування та була визнана стороною обвинувачення у зв`язку з чим, ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Зазначав, що під час допиту ОСОБА_9 , який відбувся 20.11.2020 року, підозрюваний визнав свою вину в інкримінованому йому злочині та протягом усього досудового розслідування, починаючи із моменту явки до відділу поліції підозрюваний активно демонструє відверте визнання своєї провини у вчиненому злочині та осуд своєї поведінки.

Посилався на те, що, ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи з 01.04.2020 року у зв`язку із травмою ноги. Відповідно до виписки з історії хвороби № 1050574 він має наслідки важкої політравми, (багатоуламковий перелом кісток тазу), посттравматичну невропатію сідничного нерву, парез м`язів розгиначів стопи та пальців, нейродистрофічний больовий синдром та він потребує періодичного медичного огляду та спеціального лікування, обумовленого необхідністю обслуговування протезу. За час, проведений під вартою ОСОБА_9 неодноразово скаржився на погіршення самопочуття, яке виражається у значному загостренні больових відчуттів в області стегна та коліна.

Прокурор в судовому засіданні підтвердила, що на даний час ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України та не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Московського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0004347 від 04.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
06.10.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
20.11.2020 року ОСОБА_9 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне заподіяння тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Задовольняючи клопотання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , слідчий суддя виходив з того, що наявні ризики, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушення, застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання в суді першої інстанції останній обґрунтовано підозрювався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Однак, 20.11.2020 року ОСОБА_9 було повідомлено про зміну повідомленої раніше підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Нова підозра у вчиненні тяжкого злочинів об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, оскільки існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно фактичних обставин справи ОСОБА_9 підозрюється у тому що він умисно, наніс три удари кулаком лівої руки потерпілому по голові, внаслідок чого останній втратив орієнтацію у просторі, тим самим подолавши його волю до опору, а далі використовуючи в якості знаряддя злочину ніж, який в ході досудового розслідування не встановлений, тобто використовуючи предмет небезпечний для життя потерпілого, який ОСОБА_9 тримав при собі, використовуючи фактор несподіванки, діючи при цьому швидко та продумано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, взяв правою рукою ніж та зі значною силою клинком ножа наніс один удар в область життєво - важливого органу людини, а саме в область черева потерпілого.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 , відповідно довідки КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР від 05.10.2020 року потерпілому спричинено колото різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче у черевну порожнину з евентрацією петель тонкого кишечнику, що відноситься категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, навіть з урахуванням того, що дії ОСОБА_9 були перекваліфіковані, то на даний час він підозрюється у вчинені тяжкого злочину, який відносяться до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, тобто зазначене свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема здоров`я населення що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій підозрюваного є об`єктивні підстави вважати, що він може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме відомостями які містяться у:протоколі огляду місця події від 04.10.2020; протоколах допиту свідків; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколі допиту потерпілого; протоколі огляду речей, а саме відеозаписом моменту вчинення кримінального правопорушення; довідці з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР від 05.10.2020.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний не зможе впливати на потерпілого чи свідків, так як надаючи оцінку ризику незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Також, колегія суддів зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги особу підозрюваного та приймає до уваги те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має соціальні зв`язки, проте зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють обрання підозрюваним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.
Отже, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні відсутні будь-які обґрунтування того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не може триматися в умовах ізоляції у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваної перешкоджає її перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Підтримуючи апеляційну скаргу захисника прокурор не мотивувала свою позицію та не надала доказів того, що ризики які існували під час звернення з клопотанням до суду першої інстанції перестали існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, ухвала судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 зашити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді