Справа № 945/357/20
Провадження №1-кп - 945/240/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000196 від 21.02.2020 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Карбівка Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

08.07.2015 року ОСОБА_4 призваний Гайсинським РВК на військову службу під час мобілізації та 09.07.2015 року направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_3 ) від 06.09.2015 року № 191 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №202 від 17.09.2015 року ОСОБА_4 призначений на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 3 механізованого батальону зазначеної військовий частини.

25.07.2016 року ОСОБА_4 укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_3 ) контракт про проходження військової служби у ЗСУ.

Наказом № 162 від 02.08.2016 року командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 призначено на посаду командира автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 3 механізованого батальону військової частини НОМЕР_2 та присвоєно первинне військове звання сержантського та старшинського складу молодший сержант.

Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 №140 від 05.07.2019 року молодший сержант ОСОБА_4 вважається таким, що 03.07.2019 року прибув до 235 МЦПП с Михайлівка з смт.Чорноморського Одеської області для проведення бойового злагодження в польових умаовах на території зазначеного навчального центру.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №166 від 08.08.2019 року молодший сержант ОСОБА_4 вважається таким, що вибув з 235 МЦПП с.Михайлівка Миколаївської області у щорічну основну відпустку за 2019 рік на 17 календарних днів з 06.08.2019 року по 20.08.2019 року.

Однак 22.08.2019 року о 09год.00хв., молодший сержант ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин не з`вився з відпустки до місця служби військової частини НОМЕР_3 , яка дислокувалась на території НОМЕР_4 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

21.02.2020 року о 13год.00хв., ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Піденного регіону України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положення ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який не судимий, його відношення до скоєного злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем служби та мешкання, є учасником бойових дій, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ввизнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.07.2020