ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2293/20 Справа № 209/1519/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000287, №0000346 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року:
ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_10 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1рік.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 відмовлено.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними за наступних обставин.
Так, ОСОБА_9 04.12.2018 року у в першій половині доби, знаходився біля дверей квартири АДРЕСА_4 , у якій проживає раніше знайомий йому ОСОБА_11 , де спілкувався із останнім. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вказаний час в зазначеному місці, ОСОБА_9 попросив у ОСОБА_11 належну останньому ударну дриль «Старт СДУ-1050» під приводом здійснення з її використанням ремонтних робіт, при цьому, в дійсності не маючи наміру повертати її власнику. ОСОБА_11 , будучи введеним ОСОБА_9 в оману, на пропозицію ОСОБА_9 погодився та добровільно передав останньому ударну дриль «Старт СДУ-1050», вартість якої складає 488 гривень. Таким чином ОСОБА_9 заволодів майном ОСОБА_11 шляхом обману останнього. З викраденим майном ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд. Злочинними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 завдано майнової шкоди у розмірі 488 гривень.
Крім того обвинувачений ОСОБА_9 01.03.2019 року, у ранковий час, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, вступив у попередню злочинну змову зі ОСОБА_10 . Після чого останні, перебуваючи у злочинній змові, заздалегідь розподіливши між собою ролі, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшли у торгівельний зал у приміщенні магазину «Аврора» по бул. Будівельників, 19-б-1 у м. Кам`янське. Далі, діючи спільно, згідно заздалегідь розподілених злочинних ролей, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , побачивши, що продавчині магазину зайняті з іншими покупцями та не звертають на них уваги, діючи спільно, умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу, взявши з полиць магазину, викрали: - 2 лопатки манікюрні для видалення кутикули, вартістю 36 гривень; туш для вій «Eveline Extension Volume», вартістю 73 гривень; 2 флакони шампуню «Dove Hair Therapy Розкішний об`єм», 400 мл, вартістю 128 гривень; набір тіней «DoDo Girl» 12 кольорів, для повік та для брів, вартістю 47 гривень; підводку-фломастер для повік «Black night/Profi», вартістю 40 гривень; набор тіней «RR» 12 кольорів, з праймером, вартістю 56 гривень; 3 флакони туші для вій «Baolishi Yabaolian», вартістю 111 гривень, що належать ФОП ОСОБА_13 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 491 гривня. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з місця злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити в частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати в дохід держави на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №1342 від 25.03.2019 року у розмірі 314 гривень, стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 157 гривень з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, ухвалюючи стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 314 гривень на користь держави слід стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Зазначає, що вказана правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2019 року (провадження № 51-5168 км 18), а відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію захисника, який не заперечував проти задоволеня даної апеляції, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікація дій останніх в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №51-5168км18, а відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VІІІ від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ухвалюючи щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 314 гривень на користь держави слід стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 солідарно.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №1342 від 25.03.2019 року) у розмірі 157 гривень.
Стягнути зі ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №1342 від 25.03.2019 року) у розмірі 157 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4