Справа № 152/1106/20
В И Р О К
іменем України

27 листопада 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1106/20

Провадження №1-кп/152/90/20

розглянувши у залі суду у закритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинувальним актом від 21.09.2020 року та угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладені між обвинуваченими та потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 01.12.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, учня 11 класу Шаргородської СЗШ І-ІІІ ступенів, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, неодруженого, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, українця, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, неодруженого, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
-
з участю:
сторін кримінального провадження
зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського відділу
Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,
зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 ,

учасників кримінального провадження:

потерпілої ОСОБА_9 ,
представника Служби у справах
дітей Шаргородської РДА ОСОБА_10 ,
представника Шаргородського ВП ОСОБА_11 ,

встановив:

30.11.2019 приблизно о 21 годині неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прийшли до домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_1 , зайшли у будинок і, перебуваючи всередині будинку та скориставшись тим, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 знаходилися у іншій кімнаті, вирішили вчинити крадіжку чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, перебуваючи у будинку, який належить ОСОБА_9 та знаходиться в АДРЕСА_1 , обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, виявили та викрали майно ОСОБА_14 , зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 виявив та викрав у приміщенні кухні портативну Bluetooth-колонку-ліхтарик «Jakcom OS2», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №92-98/20-21 від 13.01.2020 року 618,48 грн., а обвинувачений ОСОБА_3 у приміщенні кухні на печі у ринці з-під вазона виявив та викрав: хрестик «Розп`яття Ісуса Христа» із золота 585 проби вагою 1,5 г. вартістю 2168,99 грн.; пару сережок у формі листя із золота 585 проби вагою 2 г. вартістю 2724,11 грн.; ланцюжок у виді плетіння «Колос» із золота 585 проби вагою 6 г. вартістю 3847,8 грн.; каблучку (обручку) із золота 585 проби вагою 2 г. вартістю 1291,6 грн.; ладанку із зображенням «Матір Божа із Ісусом Христом на руках» із срібла 925 проби вагою 1,5 г. вартістю 17,21 грн.; монету номіналом 50 копійок із срібла 1896 року випуску вартістю 412 грн., відповідно до висновків товарознавчих експертиз №92-98/20-21 від 13.01.2020 та №491/492/20-21 від 27.01.2020, а всього на загальну суму 11080,18 грн., після чого залишили місце злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 11080,18 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового провадження, зокрема, під час судового розгляду, 27 листопада 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000314, яка надійшла до суду 27.11.2020 року і яка відповідає вимогам ст.471 КПК України.

Крім того, під час судового провадження, зокрема, під час судового розгляду, 27 листопада 2020 року між неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 за наявності згоди законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 , було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000314, яка надійшла до суду 27.11.2020 року і які відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З означеної вище угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000314 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій обвинувачених в сумі 11080,18 грн., яка відшкодована у повному обсязі; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 (один) рік із застосуванням ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у 1 (один) рік, та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: обвинуваченому ОСОБА_4 та потерпілій ОСОБА_9 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Крім того, з означеної вище угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладеної між неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 зі згоди його законного представника ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000314 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій обвинувачених в сумі 11080,18 грн., яка відшкодована у повному обсязі; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 (один) рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у 1 (один) рік, та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_9 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У закритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення з потерпілою ОСОБА_9 ; характер пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 показав, що укладення угоди про примирення з потерпілою ОСОБА_9 є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення та погоджується на призначення покарання, що зазначене в угоді, відшкодував у ході досудового розслідування заподіяну потерпілій шкоду, а також має доходи для відшкодування судових витрат на проведення стороною обвинувачення експертиз.

Суду обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він, ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 30.11.2019 року у вечірній час прогулювалися і вирішили провести додому ОСОБА_13 , який проживає у АДРЕСА_3 . Коли вони провели ОСОБА_13 до будинку, то останній запросив їх у будинок, вони погодилися і зайшли. Після цього ОСОБА_13 пройшов у кухню та запропонував їм повечеряти, але вони відмовилися. ОСОБА_12 попросив ОСОБА_13 провести його та показати, де знаходиться вбиральня і останній пішов його проводити, а він та ОСОБА_3 знаходилися в кухні житлового будинку. В цей час він побачив на серванті блютус-колонку з ліхтариком та вирішив її викрасти, після чого викрав та поклав у куртку. Також, він побачив, що крадіжку ним колонки-ліхтарика помітив ОСОБА_3 , який з цим погодився, тобто надав мовчазну згоду на викрадення колонки. Після цього ОСОБА_3 із печі дістав посудинку, в якій були вироби, схожі на біжутерію, і висипав собі в руку. Він побачив дії ОСОБА_3 та переконався, що і останній зрозумів, що він побачив викрадення ОСОБА_3 речей із посудини, тобто надав мовчазну згоду на викрадення. Коли ОСОБА_13 з ОСОБА_12 повернулися в кухню, то вони вирішили іти додому, вийшли в коридор, де взулися і пішли на вулицю. За межами домоволодіння ОСОБА_14 вони роздивилися, що викрали блютус-колонку та золоті і срібні речі, колонку він мав намір залишити собі, а золоті та срібні вироби спільно з ОСОБА_3 хотіли здати у ломбард, але у них не виявилося паспорта, тому він золоті та срібні вироби, які ОСОБА_3 зсипав йому у руку, замахнувшись, викинув у напрямку річки. Після цього він та ОСОБА_3 пішли додому і по дорозі він передав колонку останньому, щоб той поставив у кишеню, але забув забрати. Колонка залишилася у ОСОБА_3 , але пізніше він дізнався, що у останнього її викрали у кафе.

Також, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угода про примирення, яку укладено між ним та потерпілою ОСОБА_9 , відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_4 , в судовому засіданні показала, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 11080,18 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що вказане в угоді, у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у 1 рік, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 просить затвердити угоду про примирення, яку досягнуто між обвинуваченим та потерпілою, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України, права обвинуваченого не порушено, покарання, яке просять призначити ОСОБА_4 сторони угоди у виді позбавлення волі на строк один рік, із застосування статті 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком, відповідає обставинам та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У закритому судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення з потерпілою ОСОБА_9 ; характер пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що укладення угоди про примирення з потерпілою ОСОБА_9 є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення та погоджується на призначення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у один рік, що зазначене в угоді, заподіяну шкоду відшкодував потерпілій у повному обсязі, а також відшкодує судові витрати на проведення стороною обвинувачення експертиз, оскільки має для цього власні кошти.

Суду обвинувачений ОСОБА_3 показав, що спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_12 30.11.2020 року у вечірній час проводив ОСОБА_13 додому у АДРЕСА_3 . Вони зайшли у будинок і ОСОБА_13 запропонував поїсти, після чого всі пройшли на кухню, попереду були ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Так як ОСОБА_12 стало погано, то ОСОБА_13 повів останнього у вбиральню. Він та ОСОБА_4 були у кухні. Він побачив, що ОСОБА_4 із серванту взяв блютус-колонку, тобто викрав, що він зрозумів і погодився із цим, а сам викрав із стакана, який знаходився на печі, речі, схожі на біжутерію. ОСОБА_4 бачив вчинення ним крадіжки, але мовчки із цим погодився. Коли повернулися ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , вони вирішили повертатися додому. Вийшовши з домоволодіння ОСОБА_9 , вони підійшли по дорозі до річки і він показав ОСОБА_4 викрадені речі, вони були схожі на біжутерію, яку вирішили здати в ломбард, щоб отримати кошти, але жоден не мав паспорта і ОСОБА_4 викинув їх у напрямку річки. Блютус-колонку, яку викрав ОСОБА_4 , останній вирішив залишити собі, але по дорозі передав йому, щоб поклав до кишені і забув забрати, а коли він знаходився у кафе, то колонку викрали.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угода про примирення, яку укладено між ним та потерпілою ОСОБА_9 , відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_3 , в судовому засіданні показала, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 11080,18 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що вказане в угоді, у виді позбавлення волі на строк один рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у один рік, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7 суду показала, що вважає, що угода про примирення, яку укладено з її згоди сином ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 27.11.2020 року, відповідає вимогам КПК України та КК України, не заперечує щодо затвердження угоди судом, оскільки для цього наявні підстави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 просить затвердити угоду про примирення, яку досягнуто між обвинуваченим та потерпілою, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України, права неповнолітнього обвинуваченого не порушено, так як угоду укладено зі згоди законного представника, покарання, яке просять призначити ОСОБА_3 сторони угоди у виді позбавлення волі на строк один рік, із застосуванням статті 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком, відповідає обставинам та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладені окремо між обвинуваченими ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 , відповідають нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угод, тому вважає, що є підстави для затвердження угод про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 , між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_9 і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням останнього від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у один рік та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням останнього від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у один рік.

Вислухавши сторони угод про примирення обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_9 , думки прокурора ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , перевіривши угоди про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення…

Як вбачається із обвинувального акту та угод про примирення, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як нетяжкий злочин.
Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Частиною 8 ст.469 КПК України встановлено, що у разі якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Зміст угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Зміст угоди про примирення від 27.11.2020 року, укладеної між неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_9 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угод про примирення між їх сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпіла ОСОБА_9 розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

До того ж, судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпіла ОСОБА_9 розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладені 27.11.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 угоди про примирення відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинувачених, що виразилися у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), за попередньою змовою групою осіб вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, суд встановив, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наявні.

Також, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угод про примирення, які укладені 27.11.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 , відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, їх особам, а також ст.103 КК України, якою передбачено, що при призначенні покарання неповнолітньому, суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Так, у обвинувальному акті зазначено пом`якшуючі покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, яка пом`якшує покарання лише обвинуваченого ОСОБА_3 вчинення ним кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім.

При цьому, суд враховує ці обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених, тобто, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім.

Суд виходить з правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, з вказаного вище правового висновку вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового провадження обвинувачені визнали вину, добровільно надали показання про факти та обставини вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про наявність належної критичної оцінки обвинуваченими своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, відповідно до вимог п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обставину, зазначену у обвинувальному акті, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та таку пом`якшуючу обставину, яка не зазначена у обвинувальному акті, зокрема, добровільне відшкодування обвинуваченими завданих кримінальним правопорушенням збитків потерпілій ОСОБА_9 , оскільки обвинувачені впродовж досудового розслідування та в судовому засіданні визнали вину, надавали показання щодо своєї протиправної діяльності, механізму вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про наявність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодували заподіяні кримінальним правопорушенням збитки, що вказано в угодах про примирення і не заперечується потерпілою.

До того ж, суд враховує встановлену в судовому засіданні пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 обставину, передбачену п.3 ч.1 ст.66 КК України, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, оскільки при встановленні особи ОСОБА_3 встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.

Враховуючи вказані вище пом`якшуючі покарання обвинувачених обставини, які зазначені в угодах про примирення як істотні обставини справи, але не зазначені в обвинувальному акті від 15.10.2019 року, суд виходить з роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви

прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю

самостійним і не ставитись у залежність від наведених в

обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують

покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими,

що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими

обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обтяжуючих покарання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 обставин не встановлено.
Також, суд враховує особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які позитивно охарактеризовані за місцем проживання (а.с.112, 117 відповідно), а ОСОБА_3 ще і за місцем навчання (а.с.118), до кримінальної відповідальності притягуються вперше (а.с.111, 116 відповідно), склад сім`ї обвинуваченого ОСОБА_3 та його стан здоров`я (а.с.117, 119, 120).
Таким чином, встановивши кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи особи обвинувачених, суд при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вбачає підстави для призначення останнім покарання без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, яке сторони угод про примирення погодили.
Суд, при цьому враховує правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до яких, особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного.
Суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угод про примирення, які укладені 27.11.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 , необхідне та достатнє для виправлення обвинувачених і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідне характеру вчиненого кримінального правопорушення, його небезпечності та даним про особи винних.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що вони мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого їх обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угоди про примирення відповідають вимогам КПК України і КК України та підлягають затвердженню.

При цьому обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали суду показання, з яких вбачається, що вони визнають себе винуватими у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_9 не має претензій до обвинувачених, так як в угодах зазначено про повне відшкодування обвинуваченими заподіяної їй шкоди в сумі 11080,18 грн., із вказаним розміром шкоди та її відшкодованим розміром потерпіла погоджуються.

З наведених вище підстав, вивчивши угоди про примирення, суд прийшов до висновку, що означені угоди, укладені кожним обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_9 , підлягають затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.3 ст.474 КПК України.

Також, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід призначити узгоджене сторонами угод про примирення від 27.11.2020 року покарання у виді позбавлення волі строком на один рік із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбуванням покарання з іспитовим строком на один рік.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Золотий хрестик вагою 1,5 г. 585 проби, одну золоту сережку у формі листя вагою 1 г. 585 проби, які визнано речовими доказами, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання потерпілій до вирішення кримінальної справи (а.с.125, 126), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_9 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі проведено товарознавчі експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 27.01.2020 року та 13.01.2020 року товарознавчі експертизи і надано висновки за №491/492/20-21 та №92-98/20-21 (а.с.108-110, 103-107).

На підтвердження процесуальних витрат сторони обвинувачення на проведення експертиз прокурор надає акт №491/492/20-21 здачі-приймання висновку експерта, спеціаліста та акт №92-98/20-21 здачі-приймання висновку експерта, спеціаліста (а.с.121, 122).

З вказаних актів вбачається, що експерт Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_15 при проведенні експертиз на замовлення Шаргородського ВП затратила певний час та визначила вартість експертиз у розмірі, відповідно 314 грн. (а.с.121) та 1099 грн. (а.с.122).

Разом з тим, доказу на підтвердження вартості експертиз прокурором не додано, а вказані вище акти, проаналізовані судом і з них вбачається, що вони підписані лише експертом, як особою, яка здала роботу по проведенню експертиз, проте замовник експертиз Шаргородське ВП їх не прийняло, оскільки відсутній підпис про прийняття роботи уповноваженою особою замовника (Шаргородського ВП), засвідчена його печаткою.

Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати включають в тому числі, витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Частиною 2 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Разом з тим, прокурором не надано доказів, які б документально підтвердили витрати на проведення експертиз, в розумінні ст.85 КПК України щодо їх належності, якою передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню: в тому числі розмір процесуальних витрат (п.3).

Таким чином, оскільки прокурором не підтверджено належними доказами понесення стороною обвинувачення процесуальних витрат на проведення товарознавчих експертиз, то ці витрати суд не може стягнути із обвинувачених при ухваленні вироку.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити прокурору про можливість вирішення вказаного питання відповідно до ч.5 ст.534 КПК України, у випадку підтвердження понесення процесуальних витрат належними доказами.

У даному випадку суд керується висновками ВС, що висловлені у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, 103, ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоди від 27.11.2020 року, що укладені у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 01.12.2019 року, про примирення:

- між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 ;

- між обвинуваченим ОСОБА_3 за наявності згоди законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази: золотий хрестик вагою 1,5 г. 585 проби, одну золоту сережку у формі листя вагою 1 г. 585 проби повернути потерпілій ОСОБА_9 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1