Справа № 740/1518/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/119/21
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

представника ТОВ «Транс лайн груп» - адвоката ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000507 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Орлівка, Куликівського району, Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, працює водієм ТОВ «Транс Лайн Груп», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

Стягнуто із ТОВ «Транс Лайн Груп» на користь потерпілої ОСОБА_7 100000 грн. моральної шкоди.

Скасовано арешт на автомобіль «IVECO-DAILY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ТОВ «НПО СВАРОГ», накладений згідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2019 року.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь держави 1570,10 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22 грудня 2019 року, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «IVECO Dai1y 35С14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав на вул. Батюка у м. Ніжині, Чернігівської області, де зупинив автомобіль на прилеглій території біля будинку №16.

22.12.2019 р., в 10.32 год., знаходячись біля будинку №16 по вул. Батюка у м. Ніжині, ОСОБА_11 , розпочинаючи рух заднім ходом указаним автомобілем, в порушення вимог п.2.3 «б» та п.10.9 ПДР України, не вжив належних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху при русі заднім ходом, не залучивши для цього інших осіб, виїхав на проїзну частину вулиці Батюка та рухаючись заднім ходом у напрямку площі Заньковецької, стежачи за дорожньою обстановкою, проявив неуважність, унаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який переходив проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, у бік будинку №16 по вул. Батюка у м. Ніжин.

У результаті дорожньо-транспортної пригодив пішохід ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України та без позбавлення права керування транспортними засобами. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував досудову доповідь органу пробації, згідно якої його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Також поза увагою суду залишилось повне визнання ним своєї вини та щире каяття, відсутність матеріальних претензій до нього зі сторони потерпілої. Вказав, що ДТП сталася внаслідок грубого порушення потерпілим Правил дорожнього руху, оскільки він переходив проїзну частину у невстановленому місці. Крім того, після настання дорожнього-транспортної пригоди він разом з бригадиром витягли потерпілого з-під автомобіля та намагалися йому допомогти.

ТОВ «Транс Лайн Груп» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило змінити вирок місцевого суду та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 до 50000 грн. В обґрунтування скарги послалося на те, що крім заявленої суми цивільного позову, потерпіла згідно страхового законодавства, отримала відшкодування у розмірі 50000 грн. Апелянт вказує, що ДТП сталася внаслідок грубого порушення пішоходом ОСОБА_13 Правил дорожнього руху, оскільки він переходив проїзну частину у невстановленому місці. Крім того, зазначив, що ОСОБА_7 не була членом сім`ї загиблого, не вела з ним спільного господарства, а проживає зі своєю сім`єю в іншому місті.

Допитаний у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та пояснив, що потерпілий теж порушив правила дорожнього руху, так як переходив дорогу у невстановленому місці. На думку апелянта, це також є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання. Крім того, суд не врахував, що він є єдиним годувальником сім`ї.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, представника цивільного відповідача, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, потерпілу та її представника, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах учасниками провадження не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_11 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення; дані про його особу, який раніше не судимий, за місцем роботи та реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його вік та стан здоров`я, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відсутність обставин, які обтяжують покарання; врахував висновок органу пробації та позицію потерпілої щодо призначеної міри покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити йому покарання саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті КК України, яка йому інкримінується, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом у населеному пункті на проїзній частині та рухаючись заднім ходом, проявив неуважність і цим самим порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , тоді як згідно ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого за наведених обставин, характеристика обвинуваченого ОСОБА_11 у загально-соціальному плані, а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

Тому покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, визначене місцевим судом, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Доводи цивільного відповідача про необ`єктивність вирішення позову про стягнення моральної шкоди є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Місцевим судом достовірно встановлено, що батько позивачки ОСОБА_7 ОСОБА_13 помер від спричинення тяжких тілесних ушкоджень, унаслідок вчинення ОСОБА_11 дорожньо-транспортної пригоди, під час перебування ним у трудових відносинах із ТОВ «Транс Лайн Груп», керуючи автомобілем «IVECO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з ТОВ «Транс Лайн Груп», місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів. Крім того, на переконання апеляційного суду, розмір стягнутого з товариства морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок загибелі її батька.

А тому сума відшкодування моральної шкоди з ТОВ «Транс Лайн Груп» на користь потерпілої зменшенню не підлягає.

Доводи цивільного відповідача, що потерпіла не проживала з померлим однією сім`єю та не вела спільне господарство, є неспроможними, оскільки право ОСОБА_7 на моральне відшкодування прямо передбачене вимогами Закону.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4