Справа № 463/6001/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1323/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,
встановила:
цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків на строк не більше двох місяців, тобто до 11 січня 2021 року.
ОСОБА_9 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000665 03 липня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що рішення слідчого судді є незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується доказами, отриманими у встановленому КПК України порядку та є вагомими. Вважає, що вручена ОСОБА_9 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості».
Зазначає, що в ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, інших на даний момент невстановлених службових осіб Личаківської виправної колонії №30, причетність яких до даного кримінального правопорушення перевіряється, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій і до проведення судових експертиз.
Окрім цього наголошує, що ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і зможе координувати свої дії із невстановленими на даний час співучасниками злочину, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності.
Також вважає, що ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.
Зазначає, що даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
На думку апелянта, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З огляду на дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , вважає за необхідне визначити заставу у відповідності до вимог абз.2 ч.5 ст. 182 КПК України.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід - тримання під вартою строком 60 днів із можливістю внесення застави в розмірі п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500 грн. та у разі її внесення, покласти на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати до слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) СУ ТУ ДБР розташованого у місті Львові ОСОБА_10 , або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатися із міста Львова без дозволу слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) СУ ТУ ДБР розташованого у місті Львові ОСОБА_10 , або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора або суду; повідомляти слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) СУ ТУ ДБР розташованого у місті Львові ОСОБА_10 , або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0000665 від 03 липня 2019 року; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.

Закріплена в законі система запобіжних заходів дозволяє індивідуалізувати їх застосування з урахуванням конкретних обставин справи.

Статтею 176 КПК України визначено перелік запобіжних заходів, які застосовуються слідчим суддею, судом щодо підозрюваного чи обвинуваченого. З наведеного переліку, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, яке полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Особистому зобов`язанню, як й іншим запобіжним заходам, притаманна ознака примусовості, оскільки в його основу покладено психологічний метод державного впливу на поведінку підозрюваного, обвинуваченого. Даний захід хоча і є найбільш м`яким у системі запобіжних заходів, але має превентивний характер, оскільки здатен попередити всі форми неналежної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Натомість, згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчий у клопотанні та прокурор у апеляційній скарзі зазначають про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», (пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року), слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, слідчим суддею спростовано можливість підозрюваного ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і при цьому наведено у своєму рішенні відповідні мотиви, з якими погоджується і апеляційний суд.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено, що єдиним доведеним ризиком, який дає підстави застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , є ризик переховуватися підозрюваним від органів досудового розслідування та/або суду.

Натомість, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п.51).
Ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Becciev v.Moldova п.58).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Однак, в судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор не довів обставин про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
А тому, на думку колегії суддів, сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється і наявність зазначеного ризику, не можуть бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, слідчий суддя, врахувавши обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу останнього, наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України та мотиви, викладені в клопотанні слідчого, за відсутності доведених обставин, які б слугували підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до вірного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу особистого зобов`язання, обґрунтувавши це в своїй ухвалі.
Відтак, колегія суддів вважає, що слідчим суддею з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу, які в подальшому були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України судового рішення.

Покладені на підозрюваного передбачені ч.5 ст. 194 КПК України обов`язки, на переконання колегії суддів, забезпечать належну процесуальну поведінку останнього у даному кримінальному провадженні.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4