Справа №758/5562/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2570/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 4 ст. 152 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження № 0002684 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 15 серпня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Подільського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1, 2 ст. 189 КК України.

17 червня 2020 року судом на обговорення було поставлено питання про доцільність продовження обвинуваченому строків тримання під вартою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 15 серпня 2020 року, включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та обрати останньому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд першої інстанції виніс ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, на підставі ст. 331 КПК України, з власної ініціативи, при цьому, зазначивши, що прокурор довів ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Однак, прокурор, всупереч вимог ч. 2 ст. 184 КПК України не подав клопотання про продовження строку тримання під вартою та копії матеріалів, якими обґрунтовується таке клопотання, а лише на словах зазначив про ризики і про необхідність запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Сторона захисту вважає, що немає жодної мети та підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 буде переховуватися від органів слідства чи суду, що він може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, вказав, що ОСОБА_7 має численні нагороди, має позитивну характеристику з місця роботи, є інсулінозалежним, оскільки в нього тяжка форма цукрового діабету, є інвалідом 2-ї групи. В зв`язку з чим, сторона захисту вбачає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другоїстатті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції було враховано, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжити вчиняти аналогічні, або інші кримінальні правопорушення, оскільки він офіційно безробітній, не має джерела доходу та може продовжити вчиняти інші аналогічні злочини, для здобуття коштів для існування. Суд взяв до уваги, що саме усвідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 невідворотності покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінують, може призвести до того, що він, не маючи стійких позитивних соціальних зв`язків, буде намагатися уникнути суду та перебувати тривалий час в розшуку. Судом враховано і ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на малолітню потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, так як йому відомі їх контактні дані.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, зокрема і у виді цілодобового домашнього арешту, про що ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_7 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами місцевого суду, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього.

Посилання сторони захисту на те, що прокурор всупереч вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не подав клопотання про продовження строку тримання під вартою не може розцінюватися як порушення вимог закону, оскільки відповідно до ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

З приводу аргументів захисника про те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 тяжка форма цукрового діабету, він є інвалідом 2-ї групи слід зазначити, що в матеріалах провадження не міститься будь-яких доказів того, що обвинувачений з вказаним діагнозом не може перебувати в умовах ізоляції. Крім того, як пояснив прокурор, в судове засідання суду першої інстанції запрошувався лікар, який зазначив, що ОСОБА_7 потребує амбулаторного спостереження і його захворювання не перешкоджає перебуванню під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 15 серпня 2020 року, включно залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4