Справа № 761/7049/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2353/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, 03 березня 2020 року у провадження Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 10.06.2014 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.2 ст.156 КК України до 7 років позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.539 КПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року клопотання засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення.
В обґрунтування ухвали зазначається, що проаналізувавши всі наявні матеріали провадження, що характеризують особу засудженого, які вказують на недоведеність виправлення засудженого під час відбуття покарання та відсутність на даний час підстав для беззаперечного висновку про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_7 , клопотання засудженого задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, та у зв`язку з пенсійним віком та хворобливим станом останнього, розглянути клопотання без його участі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим передбаченого частиною третьою цієї статті відповідної частини строку покарання, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Також, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до положень ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Таким чином, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дарницького районного суду міста Києва від 10.06.2014 ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.156 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
Так, висновок суду першої інстанції про те, що станом на 19 травня 2020 року ОСОБА_7 відбув більше 2/3 строку призначеного покарання у виді позбавлення волі, за вищевказаним вироком, є законним та обґрунтованим.
Однак, сам факт того, що засуджений фактично відбув 2/3 призначеного покарання, не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення.
Як вбачається з наявної в матеріалах провадження характеристики засудженого ОСОБА_7 від 30.03.2020 за період тримання в установі зарекомендував себе позитивно. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує законні вимоги адміністрації Київського СІЗО. Працевлаштований в господарчу обслугу на посаду підсобного робітник з 17.10.2014, потім був переведений на посаду прибиральника службових приміщень. До праці ставиться сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує вірно. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», «Підготовка до звільнення». Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Вину в скоєному злочині визнав (а.с. 15-16).
Окрім того, відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_7 станом на 30 березня 2020 року останній має вісім заохочень та чотири стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.
Разом з цим, оцінюючи характеристику ОСОБА_7 , колегія суддів відмічає, що у характеристиці відображене позитивне ставлення засудженого ОСОБА_7 до умов відбування покарання, що відповідно до вимог ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, проте сама по собі позитивна характеристика засудженого не може бути свідченням того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_7 дотримується порядку і умов відбування покарань, ввічливо ставиться до персоналу, виконує роботи із самообслуговування, має охайний вигляд тощо не свідчать про виправлення засудженого ОСОБА_7 . Викладені у характеристиці засудженого дані носять формальний характер і не можуть безумовно свідчити про те, що засуджений ОСОБА_7 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Окрім того, суд першої інстанції в повній мірі дослідив дані, які характеризують особу, поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, дав їм належну правову оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про те, що засуджений не став на шлях виправлення.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що злочин, за який засуджено ОСОБА_7 вчинений ним по відношенню до малолітньої особи, яка також є двоюрідною онукою ОСОБА_7 і на момент вчинення злочину мала вік 12 років.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону, колегія суддів залишає її без змін, апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4