Справа № 333/1292/20
Провадження № 1-кп/333/165/21
02 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Благовіщенка, Кам`янсько-Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта повна середня, перебуває у цивільному шлюбі, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.06.2004 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.26, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі вимог ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 24.03.2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням вимог ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 23.06.2004 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 23.11.2007 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням вимог ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2005 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнився 23.11.2010 року по відбуттю покарання;
- 17.05.2011 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 24.06.2014 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці 21 день;
- 21.04.2015 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.05.2011 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;
- 07.09.2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.345 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі вимог ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 21.04.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 12.02.2019 року по відбуттю покарання,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, -
ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив умисний злочин за таких обставин.
ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Вільнянського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.345 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, відбував покарання в ДУ «Райківська ВК (№73)» та відповідно до постанови Бердичевського міськрайонного суду Житомирської області від 31.01.2019 року останньому був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік до 12.02.2020 року, згідно якого після звільнення з установи виконання покарання впродовж вказаного часу за місцем мешкання він повинен був з`являтися до органу поліції 2 рази на місяць та перебувати за обраним місцем мешкання з 23-00 год. до 06-00 год. наступного дня.
12.02.2019 року у день звільнення адміністрацією ДУ «Райківська ВК (№73)» ОСОБА_5 під підпис був ознайомлений зі змістом вказаної постанови суду та його попередили про кримінальну відповідальність за порушення адміністративного нагляду, несвоєчасне прибуття до зазначеного ним місця проживання, постановки після прибуття на облік до органу поліції у встановлений законом триденний строк та перебуванням за обраним місцем мешкання у встановлений строк.
Згідно матеріалам особової справи, ОСОБА_5 був ознайомлений з офіційним попередженням про неприпустимість вчинення адміністративних і кримінальних правопорушень та про відповідальність за ст.187 КУпАП і ст.395 КК України.
З 21.05.2019 року ОСОБА_5 за власним бажанням почав проживати за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до даних листка контролю за дотриманням встановлених обмежень піднаглядним, ОСОБА_5 , починаючи з 02.09.2019 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, перестав у встановлений судом час знаходитися за обраним місцем мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , а також з`являтися до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для здійснення перевірки особи щодо якої встановлений адміністративний нагляд за встановленим графіком, що підтверджується матеріалами особової справи.
Таким чином, ОСОБА_5 , порушив правила адміністративного нагляду, з якими був ознайомлений та попереджений про кримінальну відповідальність у разі їх порушення.
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов 18.03.2020 року, відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, за ознаками самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.395 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ст.395 КК України у виді арешту строком на 1 місяць.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думки прокурора та захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, який згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його він обвинувачується, а також має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості від 28.01.2020 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст.395 КК України які виразилися у самовільному залишенню особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.
Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1