ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2021 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, врахувавши тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та особу останнього, суд посилався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, не припинили існувати.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби або на інший більш м`який запобіжний захід.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що прокурор не мав належним чином підтверджених повноважень на участь у кримінальному провадженні. Поряд із цим, суд не врахував порушення прокурором строків та порядку звернення до суду з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу. Окрім цього, суд не надав оцінки тим обставинам, що клопотання не містить належних обґрунтувань та доказів необхідності продовження застосування щодо обвинуваченого виключного запобіжного заходу. На переконання захисника, сама лише тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не може вказувати на необхідність його подальшого тримання під вартою. Адвокат вважає, що заявлені прокурором ризики не підтверджуються жодними доказами. Захисник звертає увагу суду на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, а також позитивну характеристику, що суд не врахував під час судового розгляду. До того ж, потерпіла та жоден із свідків не повідомили суд про вплив на них з боку обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 17 грудня 2020 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
останнього.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу останнього та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Твердження захисника обвинуваченого про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини провадження та особу останнього беззаперечно вказують на їх існування.
За цих умов посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу як такі, що не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Щодо доводів захисту про порушення порядку звернення до суду з клопотанням то вони висновків суду щодо необхідності подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою спростувати не можуть та підстав для скасування ухвали не дають.
Водночас, не заслуговують на увагу й доводи адвоката про відсутність у прокурора повноважень на подання клопотання.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що прокурора ОСОБА_10 включно до складу прокурорів у кримінальному провадженні (арк.пр. 40) постановою першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 від 17 серпня 2020 року.
Що стосується клопотання прокурора, яке датовано 17 лютого 2020 року, то ці суперечності суд розцінює виключно як технічну помилку.
Суд звертає увагу на те, що згідно зазначених у клопотанні відомостей це клопотання отримано захисником 17 грудня 2020 року. Таким чином, з огляду на те, що захисник констатує в скарзі, що клопотання було вручено йому у день його розгляду, сумнівів у тому, що воно містить описку у даті у суду не виникає.
Щодо тверджень захисту про незаконність постанови про зміну групи прокурорів, то перевірка цих обставин належить до повноважень суду першої інстанції.
Отже, підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4