Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1389/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Олевську кримінальне провадження № 0000275 від 18.07.2019 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ Житомирської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не інваліда, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 заздалегідь знаючи, що на відстані 4 км від АДРЕСА_2 на межі з «Поліським заповідником» проводиться видобування корисних копалин, а саме бурштину-сирцю, вирішив видобувати бурштин для власних потреб.
17.07.2019 року ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконний видобуток бурштину, з корисливих мотивів, в порушення п. 2 - 5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п. 3-4 «Положення про порядок надання гірничих відводів» затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст. 19 Кодексу України про надра, прибув на автомобілі марки УАЗ, д.н.з НОМЕР_1 , темно-зеленого кольору, близько 20 години на територію лісового масиву , який розташований на відстані 4 км від с. Рудня Хочинська, Олевського району та на відстані 4 км від с. Селезівка Овруцького району Житомирської області на межі з «Поліським заповідником».
Знаходячись в даному лісовому масиві ОСОБА_4 , самовільно, за відсутності спеціального дозволу (ліцензії) на використання надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів , що посвідчують право на земельну ділянку , за допомогою водяної мотопомпи, на якій мається інвентарний номер № 0082, водозабірного шлангу, 6 пожежних рукавів та 8 металевих палиць шляхом гідророзмиву грунту намагався видобути каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12 грудня 1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довів свій злочинний намір до кінця по незалежним від його волі причинах, оскільки під час спроби незаконно видобути каміння бурштину-сирцю біля 01 години 20 хвилин 18.07.2019 року ОСОБА_4 був затриманий працівниками прикордонного наряду «Прикордонний патруль».
Таким чином ОСОБА_4 вчинив всі дії, безпосередньо спрямовані на вчинення незаконного видобування каміння бурштину-сирцю, однак не зміг здійснити його видобування з причин , що не залежали від його волі.
18.07.2019 року в ході огляду у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено знаряддя для незаконного видобутку бурштину, а саме автомобіль марки УАЗ, д.н.з НОМЕР_1 , темно-зеленого кольору, водяну мотопомпу на колесах з акумулятором в зборі інвентарний номер 0082, водозабірний шланг, металеві тички в кількості 8 штук, 6 пожежних рукавів.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст.240 КК України, як закінчений замах на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Одночасно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 прокурором направлено до суду угоду про визнання винуватості, укладену 22 серпня 2019 року під час досудового розслідування між прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в присутності захисника підозрюваного ОСОБА_5 .
Відповідно до цієї угоди, підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Згідно умов даної угоди сторони домовились, що ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 6800 грн. (у чинній редакції КК України станом на час вчинення кримінального правопорушення).
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у зазначеному злочині визнав повністю за обставин, що викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Просить суд затвердити угоду та призначити узгоджене покарання. Крім того, пояснив, що він повністю розуміє свої права, а також те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим та вид покарання.
Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену із ОСОБА_4 , як таку, що відповідає вимогам закону.
Захисник відносно затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та кримінального закону, суд зазначає наступне.
Як зазначено в п.2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнає себе винуватим, віднесений до нетяжких злочинів.

Суд, дослідивши наявні матеріали, заслухавши думку учасників судового розгляду щодо можливості затвердження укладеної угоди, переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Угода відповідає вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку укладення угоди, її умови не суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема щодо узгодженої міри покарання. Правова кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України є правильною. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а обвинувачений має можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань.
Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 визначеної в угоді міри покарання.
Вирішуючи питання про розмір штрафу, суд виходить з наступного.
За загальними правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст. 4 КК України).
Санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу від чотирьохсот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

01 липня 2020 року набули чинності зміни до ч.2 ст. 240 КК України, згідно якими посилена відповідальність за вказане правопорушення у вигляді штрафу та встановлено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк (Закон № року №2617-VIII від 22 листопада 2018). При цьому даним законом диспозицію ч. 2 статті 240 КК України змінено не було.
Відповідно до ч.2ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи, що санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, в редакції закону № 2617- VIII посилена відповідальність обвинуваченого щодо покарання у вигляді штрафу, порівняно з редакцією що діяла до 01 липня 2020 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ч.2 ст. 240 КК України в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення (щодо штрафу).
Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України, ст.ст. 100, 124, 373,374,468-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Угоду про визнання винуватості, укладену 22 серпня 2019 року під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000275 між прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 - затвердити.
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України та призначити узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот ) грн. 00 коп.
Речові докази:

-автомобіль марки УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору - повернути законному власнику ОСОБА_6 .

- водяну мотопомпу на колесах з акумулятором в зборі інвентарний номер 0082, водозабірний шланг, металеві тички в кількості 8 штук, 6 пожежних рукавів конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1