Справа № 748/190/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/590/20
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001067 від 27 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нове, Чернігівського району, Чернігівської області, із середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-07 червня 2001 року - Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 46-1 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

-17 грудня 2002 року - Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст.69, ч. 2 ст. 289, ст.ст.69, 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнився 18.08.2004 по відбуттю строку покарання;

-30 березня 2005 року - Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнився 28.01.2009 по відбуттю строку покарання; 07 жовтня 2009 року - Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 11 років, звільнений 29.07.2019 р. по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1570 грн. 07 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить рішення суду першої інстанції скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, та винести новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд прийшов до хибного висновку, оскільки не врахував того, що обвинувачений має не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину проти майна, та, усвідомлюючи наслідки вчинення кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, вчинивши новий злочин, менше ніж через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, що характеризує його як особу, яка має високий рівень суспільної небезпеки та схильного до вчинення кримінальних правопорушень в подальшому. Крім того, акцентує увагу суду на тому, що місцевим судом було залишено поза увагою висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він становить небезпеку для громадського спокою. Також вважає, що у оскаржуваному рішенні судом безпідставно було визнано як обставину, що пом`якшує покарання - молодий вік обвинуваченого, яке мало б місце при призначенні покарання за вчинений перший злочин, однак на даний час він судимий 4 рази за тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Вважає, що за таких підстав призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 1 року позбавлення волі, є явно не справедливим та таким, що не відповідає вимогам індивідуалізації призначеного покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 16 жовтня 2019 року, близько 22 години 00 хвилин, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, через неогороджену частину, проник на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , де, шляхом пошкодження врізного замка дверей, проник до господарської будівлі (сараю), звідки таємно викрав дриль марки «ИЭ» модель «1022 ВУ2», вартістю 500 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, з`ясувавши позицію прокурора, який висловився на підтримання доводів апеляційної скарги, та просив скасувати рішення місцевого суду і постановити новий вирок, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи прокурора про скасування оскарженого вироку суду першої інстанції через безпідставність застосування положень ст.69 КК України при обранні міри покарання ОСОБА_7 , підлягають задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначені покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України, суд послався на обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік обвинуваченого.

Суд першої інстанції, зазначивши про наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, дійшов до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначив більш м`яке основне покарання, не зазначене в санкції частини статті, у виді 1 року позбавлення волі.

Дійсно, відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті.

Однак, згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 більш м`яке покарання ніж передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, всупереч вимогам ст. 69 КК України не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, перебільшивши значущість визнаних судом у вироку обставин, що пом`якшують покарання на істотність зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення що перебувають в такому співвідношенні одна з одною, та не довів їх впливу на доцільність призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому, з достатньою повнотою не врахував особу обвинуваченого, який хоча і має молодий вік, що судом було враховано як пом`якшуючу злочин обставину, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, як за вчинення аналогічних злочинів, так і за інші тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення, вчинив злочин в період не знятої та не погашеної судимості, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та вести законопослушний спосіб життя.

Крім того, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання не в повній мірі було враховано висновки, викладені у досудовій доповіді органу пробації, відповідно до яких, виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки останній становить небезпеку для суспільства та громадського спокою.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою молодого віку є неодруженим (розлученим) та не має малолітніх дітей, що свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, проте декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його девіантну поведінку та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч.3 ст. 185 КК України, оскільки таке покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, обставини вчинення злочину, а саме те, що після звільнення з місць позбавлення волі, через короткий проміжок часу, в період непогашеної судимості, знову вчинив нове, аналогічне кримінальне правопорушення проти власності, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги дані про його особу і призначити покарання у виді реального позбавлення волі, в мінімальних межах за ч. 3 ст. 185 КК України. На переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року, щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4