н/п 1-кс/953/7375/20
"21" вересня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

18 вересня 2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,в якому він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на теперішній час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.09.2020 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , шляхом підробки документів, яка належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть стосовно ОСОБА_5 , 1953 р.н., остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , право власності на яку набуто на підставі договору-купівлі №560 від 01.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 , вже після смерті власника квартири ОСОБА_5 ..
Таким чином, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказана квартира є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Як зазначено прокурором, квартира АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження визнана речовими доказами, у зв`язку з чим у слідства виникла необхідність накласти арешт на житлові приміщення квартири, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, тому незастосування цього заходу може призвести до зникнення речового доказу, а також перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення або реконструювання.
Враховуючи обставини даного кримінального правопорушення, розгляд клопотання про арешт майна, як зазначено прокурором, необхідно здійснити без повідомлення власника майна, з метою запобігання можливості здійснити її переоформлення на іншого власника або в інший спосіб приховати майно від органу досудового розслідування.
З метою виключення можливості протиправно розпорядитись квартирою АДРЕСА_1 , оскільки зазначені квартири є предметом злочину, який вчиняється, з метою забезпечення збереження речового доказу, на підставі ч. 1 ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення просить накласти арешт на вказану квартиру.
У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, але надав заяву про розгляд поданого клопотання без його участі, повністю його підтримуючи. Неприбуття прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
ОСОБА_4 , власник майна, у судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, а також запобігання можливості відчуження нерухомого майна, вважає за доцільне накласти арешт на зазначене в клопотанні нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 ,яке є предметом даного кримінального правопорушення, може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, шляхом заборони його відчуження у будь-який спосіб (у тому числі проводити його реєстрацію та перереєстрацію).
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на теперішній час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження у будь-який спосіб (у тому числі проводити її реєстрацію та перереєстрацію).
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1