ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/246/21 Справа № 177/464/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000128 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 05.08.2019 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за відсутністю доказів.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 22.02.2020 року в нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , але він не наносив йому тілесних ушкоджень.
Вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував характеристику особи потерпілого, який зловживає спиртними напоями, постійно конфліктує в сім`ї та застосовував домашнє насильство, також неодноразово конфліктував з односельчанами, у зв`язку з чим його постійно бачили зі слідами побиття.
Стверджує, що 22.02.2020 року ОСОБА_7 був зі слідами побиття, при цьому йому не відомо за яких обставин він отримав садна на обличчі та синець під оком.
Зазначає, що покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки ОСОБА_9 є дружиною потерпілого та боїться насильства з його боку, оскільки він неодноразово її бив, а ОСОБА_10 є кумом ОСОБА_7 та, під час сварки між ним та обвинуваченим, 22.02.2020 року був в стані алкогольного сп`яніння.
Вказує на те, що на слідчому експерименті він не показував як наносив удари ОСОБА_7 , а показав, на яку відстань він наблизився до потерпілого, однак слідчий помилково зазначив, що він наносив удари лівою рукою, хоча він правша, окрім того, в нього в руках була плівка, якою він покривав дах.
Інших доказів вчинення ним кримінального проступку у матеріалах провадження не має.
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин; на підставі ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком повністю приєднано покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2019 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 12 днів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив і в період іспитового строку вчинив умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи.
Так, 22.02.2020 приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись на даху будинку АДРЕСА_2 , де займався ремонтом, побачив сусіда ОСОБА_7 , з яким в нього протягом тривалого часу склалися неприязні відносини, та на ґрунті цього в них виник словесний конфлікт. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень останньому, ОСОБА_8 спустився з даху вказаного будинку та вийшов з під`їзду будинку АДРЕСА_2 та підійшовши впритул до потерпілого ОСОБА_7 , умисно кулаком лівої руки почав наносити удари в обличчя потерпілому, здійснивши не менше трьох прикладень фізичної сили, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синця, садна і подряпини обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора та потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого щодо не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необгрунтованими з огляду на таке.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він не пам`ятає якого числа, перебував вдома, був вихідний день, почув стук на даху, де побачив ОСОБА_8 , та зробив йому зауваження, після чого виник конфлікт, в ході якого він та ОСОБА_8 ображали один одного нецензурною лайкою. ОСОБА_8 , зліз з даху та почав йти до нього, а він достав мобільний телефон, та робив вигляд, що знімає, після чого ОСОБА_8 вихопив мобільний телефон та роздавив його. ОСОБА_8 схопив його правою рукою за комір та почав наносити кулаком лівої руки удари по правій частині обличчя. Потім він покликав сусіда ОСОБА_10 , який був в гаражі за 30-40 метрів від нього, який підійшов до них та зробив ОСОБА_8 зауваження, після чого ОСОБА_8 , перестав його бити, віддав йому мобільний телефон та пішов додому.
Також свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що 22.02.2020 року, вона була вдома, їй відомо зі слів чоловіка ОСОБА_7 , що ОСОБА_8 зламав двері в перегородці та заліз на дах і почав переставляти там цеглу. ОСОБА_7 , вийшов з дому та зробив ОСОБА_8 зауваження, після чого ОСОБА_8 зліз з даху та почалася бійка. Чоловік повернувся додому через 15 хвилин із синцем під оком, на ньому були садна та кров, він був подертий, після чого ОСОБА_7 зателефонував до поліції.
Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що в цьому році навесні до обіду він йшов до свого гаража, побачив як сварилися ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_8 почав наносити удари ОСОБА_7 по обличчю, в якій кількості йому невідомо. Він намагався їх розборонити, але у нього не вийшло. Після того, як все закінчилося, він пішов. ОСОБА_8 на емоціях вихопив у ОСОБА_7 мобільний телефон, чи повернув обвинувачений його, він не бачив.
Крім того, причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується протоколами проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 року за участю потерпілого та від 14.03.2020 року за участю свідка ОСОБА_10 , де потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 детально розповіли про механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 (а.п. 27-29, 32-34 т.2).
Також, з протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_8 вказав на те, що він лівою долонею руки вдарив ОСОБА_7 два рази в праву частину обличчя, після чого пішов додому (а.п. 75-77 т.2).
Висновком судово-медичного експерта № 313 від 29.02.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено синець, садно і подряпини обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Синець виник від дії тупого твердого предмету за механізмом удар (удар-стиснення). Садно і подряпина виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання. Виявлені ушкодження виникли від не менше 3-х разового прикладення фізичної сили. Виникнення всіх тілесних ушкоджень у потерпілого в результаті падіння з височини власного зросту малоймовірне, в тому числі і з попереднім прискоренням тіла. В момент утворення тілесних ушкоджень потерпілий був звернений обличчям в бік напрямку дії травмуючого предмету (предметів). Час виникнення ушкоджень (синець з нечіткими контурами, подряпина і садна з сухою скоринкою на рівні шкіри на момент огляду) може відповідати даті 22.02.2020 року (а.п. 19-20 т.2).
Відповідно до висновку експерта № 430 від 25.03.2020 року, тілесні ушкодження у потерпілого, могли виникнути при механізмі, на який вказав сам потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 року. Тілесні ушкодження у потерпілого, могли виникнути при механізмі, на який вказав свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 14.03.2020 року. Анатомічна локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого доступна для спричинення власною рукою (а.п. 38-39 т.2).
Також з висновку експерта № 567 від 15.04.2020 року вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, на який вказав підозрюваний ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 10.04.2020 року (а.п. 81-82 т.2).
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, зокрема, слідчими експериментами від 12.03.2020 року за участю потерпілого, від 14.03.2020 року за участю свідка ОСОБА_10 та від 10.04.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до яких, останні показали як обвинувачений наносив удари рукою по обличчю потерпілого, а також висновком судово-медичної експертизи № 313 від 29.02.2020 року щодо виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
При цьому, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_8 узгоджується з висновками експерта № 430 від 25.03.2020 року та № 567 від 15.04.2020 року, з яких вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 могли виникнути при механізмі, на які вказували потерпілий, свідок ОСОБА_10 та обвинувачений на слідчому експерименті.
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд не знаходить.
На переконання колегії суддів, з урахуванням зазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними, достовірними, допустимими й достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не з`ясував характеристику особи потерпілого, який зловживає спиртними напоями, постійно конфліктує в сім`ї та застосовував домашнє насильство, також неодноразово конфліктував з односельчанами, у зв`язку з чим його постійно бачили зі слідами побиття, а також, що 22.02.2020 року ОСОБА_7 вже був зі слідами побиття, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Посилання апеляційної скарги на те, що покази свідків ОСОБА_9 , яка є дружиною потерпілого, та ОСОБА_10 , який є кумом потерпілого ОСОБА_7 не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, є безпідставними, оскільки покази вказаних свідків відповідають встановленим судом обставинам, підтверджуються письмовими доказами та обґрунтовано оцінені у сукупності доказів.
Доводи обвинуваченого про те, що на слідчому експерименті він не показував як наносив удари ОСОБА_7 , а показав, на яку відстань він наблизився до потерпілого, однак слідчий помилково зазначив, що він наносив удари лівою рукою, хоча він правша, окрім того, в нього в руках була плівка, якою він покривав дах, - є безпідставними, оскільки спростовуються протоколом слідчого експерименту, від 10.04.2020 року, який було проведено за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та у присутності понятих, відповідно до якого ОСОБА_8 показав, що він підійшов до ОСОБА_7 та лівою рукою два рази вдарив потерпілого по обличчю (а.п. 75-76 т.2).
Також слід зазначити, що вказаний протокол слідчого експерименту підписаний як самим обвинуваченим, так і понятими, при цьому зауважень та доповнень до зазначеного протоколу не надходило (т.2 а.п. 76 зворот).
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2007 року народження, офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 12 днів.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4