ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2508/20 Справа № 176/919/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 . При цьому, суд взяв до уваги, що за період відбування покарання засуджений характеризується добре, має 9 заохочень, стягнень немає, на виробництві колонії не працевлаштований, так як досяг пенсійного віку, але з власної ініціативи залучається до робіт з благоустрою приміщень та територій установи, до робіт відноситься сумлінно, соціально-корисними зв`язками дорожить, щиро розкаївся у вчиненному злочині, тоді як призначений вироком штраф не сплатив. Однак, з урахуванням всіх обставин справи, та того, що засудженим невідбуто значну частину покарання - 2 роки 4 місяці 18 днів, та на засіданні комісії установи 25 травня 2020 року йому було відмовлено у направленні матеріалів до суду про умовно дострокове звільнення, як такому, що не довів своє виправлення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення та умовно - достроковому звільненню від відбування покарання не підлягає.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обгрунтування своїх вимог, засуджений посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, через неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального та матеріального права. На його думку, суд, в порушення вимог закону, всебічно та повно не вивчив його особову справу, не надав оцінки наявним у нього заохоченням, не проаналізував його шлях до виправлення, відношення до корисно-суспільної праці, та участі у програмах виховного впливу. Також, засуджений звертає увагу на те, що на час звернення з клопотанням він відбув 3/4 частини строку покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України допокарання у виді позбавлення волі на строк 10 років та штрафу 850 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 19 грудня 2013 року по 20 січня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Поряд із цим, судом враховано, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ Жовтоводська виправна колонія №26 з 16 березня 2015 року. За період відбуття покарання в установі характеризується добре, має 9 заохочень, стягнень не має, на виробництві колонії не працевлаштований, оскільки досяг пенсійного віку, але з власної ініціативи залучається до робіт з благоустрою прміщень та територій установи, до робіт відноситься сумлінно, поставленні завдання виконує вчасно та якісно, соціальними зв`язками дорожить, провину в скоєнному злочині визнав, в заподіянному розкаївся.
На час звернення до суду з цим клопотанням невідбута засудженим частина покарання становить 2 роки 4 місяці 18 днів.
Окрім цього, судом взято до уваги й те, що рішенням комісії установи від 21 травня 2020 року було відмовлено засудженому у направленні до суду матеріалів про його умовно дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, з висновком «не довів своє виправлення».
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 відбуває покарання, зокрема, за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України вважається особливо тяжким, призначений за вироком штраф не сплатив, тому наявність 9 заохочень сама по собі не є доказом того, що засуджений довів своє виправлення.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки особі засудженого, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року про відмову в застосуванні подання про умовно -достроквое звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4