Справа № 168/944/20
Провадження № 1-кп/168/31/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000151 про обвинувачення за частиною 1 статті 309 КК України,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого: 26 червня 2019 року Ратнівським районним судом Волинської області за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки та на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік; 18 грудня 2020 року Старовижівським районним судом Волинської області за частиною 3 статті 185 КК України, статті 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 у вересні 2019 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) близько 17 год. 00 хв. на сміттєзвалищі неподалік с.Рокита Старовижівського району Волинської області зірвав 5-6 рослин канабісу. Привласнив їх. Переніс рослини до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав до 04 червня 2020 року. Тим самим придбав знайдені наркотичні засоби. Де вподальшому 04 червня 2020 року близько 08 год. 00 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 працівниками Старовижівського відділення поліції було виявлено належний ОСОБА_4 синій поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження. Що згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № 474 від 26 червня 2020 року являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.
Органом досудового розслідування, вказані умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, які виразились в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, зазначив, що шкоди своїми діями нікому не завдав. Пояснив, що у вересні 2019 року йшов на сміттєзвалище по металобрухт. Побачив кущ дикої коноплі. Обірвав листя і заніс додому на горище. Навесні поклав на грубку, щоб висохло. Мети збуту не мав. Виявив працівник поліції.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати ОСОБА_4 винним та призначити покарання у виді обмеження волі на строк три роки. На підставі частини 4 статті 70, частини 5 статті 72 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Крім визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні об`єктивними доказами.
А саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- рапортом працівника поліції;

- протоколом огляду місця події від 04 червня 2020 року та диском з відео зйомкою;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до справи від 04 червня 2020 року;

- висновком експерта від 26 червня 2020 року №474;

- протоклом огляду предметів від 30 червня 2020 року;

- постановою про визнання та зберігання речових доказів від 30 червня 2020 року;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року;

- вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2020 року із флеш-накопичувачем ;

- протоколом огляду предметів від 24 грудня 2020 року;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 24 грудня 2020 року,

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненому кримінального проступку доведена в судовому засіданні повністю. Його умисні дії, які виразились в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, суд кваліфікує за частиною 1 статті 309 КК України.
Крім цього судом встановлено, що вироком Старовижівського районного суду від 18 грудня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 3 статті 185 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, не відбуте покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина 2 статті 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Системний аналіз та юридичний зміст положень статті 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.
Згідно вимог статті 65 КК України призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого являється рецидив злочинів.
Обираючи міру покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносить до проступків та рецидив злочинів; особу винного, який засуджений вироком Старовижівського районного суду Волинської області до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На обліку в психіатра та нарколога ОСОБА_4 не перебуває. По місцю проживання характеризується посередньо. Шкоди своїми діями нікому не завдав. Постійного джерела доходу не має. Наявність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин.
Згідно частини 1 статті 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною 4 статті 70 КК України (за сукупністю злочинів). При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили (постанова 01 червня 2020 року справа № 766/39/17 провадження № 51-8867кмо18).
Згідно висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду відповідно до частин 1,4 статті 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу (постанова від 18 грудня 2018 року справа № 131/862/17, провадження № 51-3439км18).
Тому суд, дослідивши всі матеріали справи вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 покарання необхідно призначити із застосуванням частини 4 статті 70 КК України, відповідно до якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, та визначити остаточне покарання останньому шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок за частино 1 статті 309 КК України до постановлення 18 грудня 2020 року вироку Старовижівського районного суду Волинської області. Отже, остаточне покарання йому має бути обрано шляхом поглинання менш суворого покарання призначеним в цьому кримінальному провадженні більш суворим покаранням, призначеним за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках цього кримінального провадження не обирався, а тому питання про його дію суд не вирішує.

Разом з тим суд враховує, що початок строку покарання ОСОБА_4 , призначеного вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року за частиною 3 статті 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі обчислюється з моменту його затримання 04 червня 2020 року.

Відповідно до вимог частини 2 статті 124 КПК України стягнути з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта на користь держави в сумі 980,70 гривень (дев`ятсот вісімдесят гривень сімдесят копійок).

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 12, 24, 65 - 67, 70, 72, 309 КК України,
373, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки .
На підставі частини 4 статті 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання відбуте частково за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання 04 червня 2020 року.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 980,70 гривень (дев`ятсот вісімдесят гривень сімдесят копійок).
Речові докази: полімерний пакет синього кольору, у якому знаходяться рослини канабісу, та зберігається у кімнаті речових доказів відділу поліцейської діяльності №1 (смт Стара Вижівка) Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області - знищити.

Флеш-накопичував, як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2020 року залишити у матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1