У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
засуджений
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 відмічає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання, суд першої інстанції взяв до уваги стягнення, які погашені, однак, не зважив на стан його здоров`я, зокрема, наявність тяжких захворювань, які перешкоджають йому працювати та можуть призвести до каліцтва або позбавити його життя.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 зазначено, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за результатами неповноти судового розгляду, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.
З приводу наявних стягнень, захисник зауважує, що засуджений ОСОБА_5 допускав порушення режиму лише в перші роки відбування покарання та на даний час вони погашені у встановленому порядку.
Відмічає, що його підзахисний в установі виконання покарань не працевлаштований, оскільки має виразкову хворобу, проте Державна установа «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» не може забезпечити належне лікування та дієтичне харчування.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції враховано негативну характеристику відносно засудженого ОСОБА_5 , в той час як виправною колонією він характеризується посередньо, що свідчить про невірні висновки суду.
За такого, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виправлення засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є недоведеним, а відтак, судом першої інстанції не застосовано закону, який підлягав застосуванню ст. 81 КК України, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

22.10.2020 р. до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Врахувавши, що ОСОБА_5 фактично відбув більш ніж 3/4 строку покарання, за період відбування покарання характеризується негативно, заохочень не мав, 5 разів піддавався дисциплінарним стягненням, працевлаштований не був та такого бажання не висловлював, на заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагував, те, що рішеннями комісії Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 11.09.2019 р. та від 12.08.2020 р. йому відмовлено у внесенні подання про заміну покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та у внесенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення, відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення і потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства, позаяк, на час розгляду цього клопотання він не є готовим до прийнятного співжиття в соціумі через відсутність позитивних зрушень у його поведінці та не сумлінне ставленні до праці, а тому, його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Корабельним районним судом м. Миколаєва 21.03.2017 р. за ч. 3 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зараховано строк тримання під вартою з 28.01.2016 р. по 21.03.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2019 р. вирок суду першої інстанції змінено та пом`якшено призначене за ч. 3 ст. 187 КК України покарання до 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.01.2016 р. до 22.06.2017 р. та з 07.02.2019 до 09.07.2019 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 р. вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.03.2017 р. та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2019 р. стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

На день розгляду судом першої інстанції подання засуджений ОСОБА_5 , із призначених 8 років позбавлення волі, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, відповідно до характеристики Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 12.08.2020 р., ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.01.2016 р.
Під час відбування покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», відповідно до ч. 1 ст. 118 КВК України, має право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, але своїм правом не користується. Бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує.
У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, на критику в свою адресу реагує спокійно.
По відношенню до персоналу колонії зухвалий, нахабний. Часто проявляє неповагу.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально через негативне відношення до порядку відбування покарання.
Уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Не виконує робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.

За довідкою Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 12.08.2020 р., засуджений ОСОБА_5 має 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень немає.

Рішеннями комісії Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 11.09.2019 р. та від 12.08.2020 р. ОСОБА_5 відмовлено у внесенні подання про заміну покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та у внесенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

Отже, ОСОБА_5 , як засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, за період відбування покарання заохочень не мав, разом із тим, 5 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені у встановленому порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, яка не мала позитивних зрушень з початку відбування покарання. Наведені обставини, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи щодо стягнень та заохочень, а також стану його здоров`я, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що засуджений не став на шлях виправлення і потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства, позаяк, на час розгляду цього клопотання не є готовим до прийнятного співжиття в соціумі через відсутність позитивних зрушень у його поведінці та не сумлінне ставленні до праці.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3