Номер провадження: 11-сс/813/1985/20
Номер справи місцевого суду: 511/2103/20 1-кс/511/633/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000004 від 01.02.2019 року, -
встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000004 від 01.02.2019 року та застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630600 гривень, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоноармійське Болградського району Одеської області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000004 від 01.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у тому, що будучи Генеральним директором ТОВ «Куяльник» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зловживаючи своїм службовим становищем 28.12.2018 здійснив привласнення на користь Товариства 52 земельних ділянок державної форми власності, сільськогосподарського призначення, загальною площею 1283,3315 га, шляхом оформлення права приватної власності через державного реєстратора, використовуючи при цьому офіційні документи з завідомо неправдивими відомостями, а саме заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, завдавши майнової шкоди державі на загальну суму 80 978 217,58 гривень.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах; ч. 1 ст. 366 КК України, тобто у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
01.02.2019 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України були внесені до ЄРДР за № 0000004.
27.11.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 03.12.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 630 600 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує на те, що рішення слідчого судді є незаконним, оскільки підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою. Крім того, захисник посилається на те, що обраний запобіжний захід є занадто суворим з огляду на відсутність ризиків, на які посилається слідчий в своєму клопотанні.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачається КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю з конфіскацією майна, що свідчить про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування. Вказує, що підозрюваний є колишнім працівником правоохоронного органу, має впливові зв`язки та можливість вплинути на діяльність посадових осіб державних органів, на даний час досудове слідство не завершено, не встановлені та не допитані всі свідки по вказаному провадженню, не проведено всі необхідні експертизи по документам.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя районного суду не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскаржуване рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, який мотивований тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким; ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та можливого впливу на потерпілих та свідків не були доведені прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції.

Що стосується доводів захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, оскільки долучені до клопотання письмові докази, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування орган досудового розслідування має в розпорядженні докази, зокрема: заява голови Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області ОСОБА_10 , № 14/08-03 від 29.01.2019; лист Генерального директора ТОВ «Куяльник» ОСОБА_8 від 02.01.2019; наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 15-6155/13-18-СГ від 26.09.2018, акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 27.09.2018 разом з додатком; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно 52 земельних ділянок; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 12.02.2019; протоколи допитів свідка ОСОБА_12 від 01.03.2019 та 07.03.2019; та інші матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Вважаючи доводи захисника щодо необґрунтованості висунутої підозри безпідставними, апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

На думку апеляційного суду, слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, сімейний стан та стійкість його соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, роботи підозрюваного, відсутність судимості, чим виконав вимоги ст. 178 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не в повній мірі врахував зазначені обставини, що потягло прийняття необґрунтованого рішення.

Зокрема, апеляційний суд не погоджується з висновками слідчого судді стосовно можливості застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави, який є менш жорстким по відношенню до запобіжного заходу, зазначеного в клопотанні слідчого.

З матеріалів провадження вбачається, що в клопотанні слідчого порушується питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, стосовно того, що прокурором не доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Однак, на думку апеляційного суду, слідчий суддя, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді застави, тобто менш жорсткий запобіжний захід, ніж той, на якому наполягав слідчий в клопотанні, безпідставно визначив ОСОБА_8 заставу в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до приписів ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є особливо тяжким злочином.

Положеннями п.3) ч.5 ст. 182 КПК України передбачено, що застава щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, обирається в розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Призначивши підозрюваному запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630 600 грн. слідчий суддя жодним чином не мотивував своє рішення.

При цьому, слідчий суддя не врахував обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Викладені обставини свідчать про те, що слідчий суддя, хоча формально і застосував до підозрюваного менш жорсткий запобіжний, ніж той, на якому наполягав у клопотанні слідчий, однак визначив непомірний для підозрюваного розмір застави, що фактично порушує права підозрюваного.

Таким чином, рішення слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Слідчий суддя не врахував тих обставин, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, одружений та має на утриманні малолітню дитину, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, тобто має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, є мінімальним, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, що не заперечувалось стороною обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

Доводи прокурора про існування ризику впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні є непереконливими, оскільки за повідомленням прокурора апеляційному суду, таких фактів з початку досудового розслідування встановлено не було. Таких даних також не містять матеріали провадження.

Апеляційний суд констатує, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, який є занадто суворим та може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки для близьких йому осіб дружини та малолітньої дитини підозрюваного.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.

Разом з цим, оскільки матеріали кримінального провадження містять докази про можливу причетність до підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, апеляційний суд вважає, що існують ризики: можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; можливих спроб незаконного впливу підозрюваного на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження; що обумовлює необхідність обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним вчиненому та особі підозрюваного та зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 і прокурора частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.12.2020 року, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 години до 06.00 наступного дня, строком до 26.01.2021 року, включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

Виконання ухвали в частині домашнього арешту покласти на Овідіопольський ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4