ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2988/20 Справа № 195/360/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
- 30.05.2018 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000026,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 25 жовтня 2020 року, включно, з визначенням розміру застави.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
15.01.2020 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
16.01.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, предметом яких були психотропні речовини.
17.01.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за ознаками незаконно придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, предметом яких були психотропні речовини і обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
11.03.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України, за ознаками незаконного придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, предметом яких були психотропні речовини.
13.03.2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 передано на розгляд до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.
Враховуючи, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів в Україні, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, по справі встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у виді можливості вчинення обвинуваченим спроб перешкоджати здійсненню кримінального провадження, переховування від суду та незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, іншим способом знищити будь-які докази по справі, з огляду на дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, реєстрації, фактично проживає за адресою своєї співмешканки спільно з нею, суд прийшов до висновку, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник не погодився з даним рішенням. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування посилається на те, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено, судом не встановлено.
Вказує, що судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_6 постійно проживає у м. Марганці із жінкою, із якою планував укласти шлюб у лютому 2020 року, чому перешкодило затримання останнього. Вся сім`я та близькі також проживають у м. Марганці та підтримують тісний родинний зв`язок.
На теперішній час у ОСОБА_6 народилася дитина, однак він не має змоги бути поряд з сім`єю та провести реєстрацію дитини належним чином, у зв`язку з чим його новонароджена дитина зареєстрована без зазначення на батька.
Обвинувачений пояснював суду, що має професію зварювальника, працює неофіційно. Займається збиранням металобрухту. При затриманні у нього було вилучено грошові кошти, які є його особистими, заробленими здачею металобрухту. Ці обставини не спростовані, доказів отримання цих грошей у інший спосіб слідством здобуто не було.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів в Україні, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, оскільки судовий розгляд не закінчено, не допитано свідків в кримінальному провадженні, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і призначено судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може перешкоджати здійсненню кримінального провадження, вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення та іншим способом знищити будь-які докази по кримінальному провадженню.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, не має міцних соціальних зв`язків, не має місця реєстрації та постійного місця роботи, фактично проживає за адресою своєї співмешканки спільно з нею, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 постійно проживав у м. Марганці Дніпропетровської області з жінкою, із якою планував укласти шлюб у лютому 2020 року, має родичів та працював неофіційно, не є безумовними підставами для відмови в продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду, - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4