Справа № 159/1841/20 Провадження №11-кп/802/737/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковеля, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, не працює, раніше судимий:
- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;
- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2013 року за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. 27 березня 2017 року звільнений по відбуттю покарання.
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, передбачені ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком вирішені питання про речові докази та процесуальні витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він о 10 год. 00 хв. 31 березня 2020 року, у приміщенні за адресою: вул. Олени Пчілки, 1 у м. Ковелі, Волинської області, повторно, під приводом отримання мобільного телефону для здійснення дзвінка, шляхом обману потерпілого ОСОБА_9 , не маючи наміру повертати, отримав від останнього телефон мобільний чорного кольору марки «Редмі» моделі «Нот 7» вартістю 3 733 грн. 33 коп. та зник у невідомому напрямку, заволодівши вказаним вище мобільним телефоном шляхом обману чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на вказану вище суму.

У поданій апеляційній скарзі із змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. При звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом не враховано, що перший раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі. За короткий проміжок часу повторно вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення та усвідомити суспільно-небезпечний характер своїх дій. Не враховано судом і того, що ОСОБА_7 немає міцних соціальних зв`язків, а висновок про те, що його негативна характеристика є зайво узагальненою невмотивований. У мотивувальній частині рішення вчинений ОСОБА_7 злочин безпідставно віднесено до злочинів невеликої тяжкості. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України №2517-VIII від 22 листопада 2018 року) та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У мотивувальну частину вироку суду внести вказівку про визнання злочину, вчиненого ОСОБА_7 злочином середньої тяжкості.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого, який відносно її задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку про часткову підставність поданої прокурором апеляційної скарги.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання, у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від його відбуття, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст. 75 КК України убачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При звільненні ОСОБА_7 від відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції хоча і помилково відніс вчинений першим злочин до злочинів невеликої тяжкості, який у відповідності до ст. 12 КК України ( у редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року) є злочином середньої тяжкості та невмотивовано у рішенні суду вказав, що негативна характеристика ОСОБА_7 є зайво узагальненою, а тому може визнаватись посередньою, проте з достатньою повнотою врахував дані про особу винного, який є особою молодого віку, винуватість у вчиненому визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся, кількість злочинних епізодів, має постійне місце проживання, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, що не оспорюється прокурором у поданій ним апеляційній скарзі.

Таким чином, обвинувачений, визнавши свою винуватість та щиро розкаявшись, став на шлях виправлення, хоча і попередньо неодноразово судимий, проте в подальшому зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки, що, на думку апеляційного суду, підтверджує можливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу і на те, що після вчинення злочину, ОСОБА_7 помічений у будь-яких інших протиправних діях не був.
Відтак, враховуючи дані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище дані про особу винного, його поведінку після вчинення злочину, місцевим судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого інститут звільнення від призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
У даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

У мотивувальну частину вироку суду внести вказівку про віднесення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: