18.12.2020
Провадження № 1-кп/522/2003/20
УХВАЛА

18 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001215 від 25.05.2018, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001215 від 25.05.2018, відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України.
В ході судового засідання прокурор заявив клопотання, яке підтримали потерпіла та представники потерпілих, про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисники - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зеперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків є безпідставними та необгрунтованими. Прокурор у своєму клопотанні не навів жодних належних для цього доказів та змістових доводів на підтвердження своїх тверджень.
Дослідивши клопотання прокурора, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку
Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК України приводить до висновку, що під час вирішення питання про застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно Суд стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»).

З наведеного витікає, що рішення про застосування до особи запобіжного заходу є законним та буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

На думку колегії суддів ризики на які посилається прокурор у клопотанні про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведені і не встановлені.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України", наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.111-112 рішення ЕСПЛ "Белеветський проти Росії" - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості конкретної особи є порушенням п.4 ст. 5 Конвенції.

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від 26.06.1991 по справі "Латальє проти Франції", п.51, за скаргою № 5522/04 від 20.01.2011 по справі "Прокопенко проти України", за скаргою № 38717/04 від 14.10.2010 по справі "Хайредінов проти України", п.29,41, за скаргою № 37466/04 від 20.05.2010 по справі "Москаленко проти України" де в п.36 зазначено, що "органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується.. Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою..."

За таких обставин, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби із застосуванням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 .

Крім того, до суду надійшли клопотання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Однак, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , не дають підстав для висновку, що вказаний запобіжний захід - особиста порука, здатний гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, колегія суддів вважає, що слід відмовити захиснику ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей та документв, оскільки дані факти можливо установити іншим шляхом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 163, 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання (адреса не зазначається у зв`язку із вжитими відносно обвинуваченого заходами безпеки), у період часу з 21-00 години до 06-00 години наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти суд про зміну місця проживання, реєстрації та роботи;

- прибувати за першою вимогою до суду.

Контроль за ухвалою суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_12 та прокурора.

У задоволенні клопотання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про передачу обвинуваченого на особисту поруку - відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про тимчасовий доступ до речей та документів - відмовити.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3