Провадження №1-кс/523/3743/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 р. Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , в присутності підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тартар Республіки Азербайджан, громадянина Азербайджану, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше на території України не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2020 року до Суворовського районного суду м.Одеси звернувся слідчий СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , з можливістю визначення розміру застави.

Згідно клопотання слідчого, ОСОБА_9 , в період часу з 2000р. по 2005р. здійснював підприємницьку діяльність по виготовленню пінобетону спільно з ОСОБА_10 . У 2005 році, точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, останні закрили спільне виробництво пінобетону, після чого кожен став займатись своїм напрямком підприємницької діяльності. З 06.12.2007 ОСОБА_9 заснував приватне підприємство «МЕТАЛІСТ КАА».

У невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 стало відомо про те, що ОСОБА_9 нібито винен ОСОБА_10 25тис.доларів США. Вказана інформація щодо наявності боргових зобов`язань ОСОБА_9 перед ОСОБА_10 жодними фактами, судовими чи іншими рішеннями не підтверджена. Того ж дня у ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на вимагання, тобто висунення вимоги передачі грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим та знищенням майна останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 16.09.2020р., о 14:00год., ОСОБА_11 та ОСОБА_12 разом із ОСОБА_10 прибули до приміщення офісу ПП «МЕТАЛІСТ КАА», за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 35, та повідомили ОСОБА_9 про необхідність повернення ОСОБА_10 боргу, при цьому погрожуючи йому та його близьким родичам фізичною розправою та пошкодженням майна.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 19.09.2020р., приблизно о 16:45год., ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, прибули до офісу ПП «МЕТАЛІСТ КАА», де стали вимагати від ОСОБА_9 віддати їм грошові кошти у сумі 25тис.доларів США, які він нібито винен ОСОБА_10 , при цьому продовжуючи чинити психологічний тиск на ОСОБА_9 , що виразився у погрозі фізичної розправи та пошкодженням майна останнього. ОСОБА_9 , побоюючись за своє життя та здоров`я, сприймаючи вказані погрози реально, надав згоду на вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо передачи їм грошових коштів.

Далі, 02.10.2020р., приблизно о 16:50 год., ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 35, передав ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 частину грошових коштів в сумі 20тис.грн., після чого останні були затримані співробітниками поліції. Своїми умисними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 заподіяли потерпілому майнову шкоду в розмірі 20тис.грн.

За даним фактом, 17.09.2020р. інформацію внесено до ЄРДР за №0000060 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Вина ОСОБА_13 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, протоколом допиту свідків, протоколом допиту потерпілого, протоколом затримання та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_13 , мотивуючи клопотання тим, що він: може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, що вказує про відсутність міцних соціальних зв`язків на території м.Одеси; може незаконно впливати на свідків та потерпілого, яким відомі обставини скоєного ним злочину у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони ще не допитані судом; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки засобів до існування не має, підозрюється у вчиненні дій, пов`язаних із вимаганням грошових коштів, тобто може вчинити інше подібне кримінальне правопорушення, з метою отримання засобів для проживання.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави обґрунтованими.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, просив відмовити в його задоволенні, у разі застосування запобіжного заходу зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян, посилаючись на те, що підозрюваний не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки; ОСОБА_13 підтримав позицію захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.

Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що слідчим надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. Розмір застави визначається у таких межах: 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_13 пред`явлена підозра, усіх обставин справи, особи підозрюваного, який одружений, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, не працевлаштований, є громадянином Республіки Азербайджану, раніше на території України не судимий, йому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 7 років, вважаю, що потрібно застосувати до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Виконання ухвали покласти на начальника Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області.
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1098500грн.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Строк дії ухвали закінчується 30.11.2020р.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1