Провадження № 1-кс/344/5651/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , яке погоджено з прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003028 від 14.08.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.08.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003028 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 146 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_8 , будучи керівником Громадської організації «Принцип+», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , з метою незаконного швидкого збагачення за рахунок отримання грошової винагороди під виглядом надання реабілітації хворим від наркотичної та алкогольної залежності, вартість яких становила 7000-8000 гривень, упродовж 2018 - 2020 років організував на території м. Івано-Франківськ та Івано-Франківської області, два заклади закритого типу для примусового утримання в умовах ізоляції осіб вказаної категорії.

Враховуючи складність одноособового утримання великої кількості нарко - та алкозалежних осіб, ОСОБА_8 у 2018 році вступив у злочинну змову із ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на отримання частини доходів від злочинної діяльності у вигляді викрадення та незаконного позбавлення волі осіб вказаної категорії.

Упродовж 2018-2020 років ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з корисливою метою створив заклади закритого типу, назвавши їх реабілітаційними центрами, для розміщення яких підшукав та орендував приватні домоволодіння за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

При цьому, ОСОБА_5 незаконно встановив для утриманців цих закладів режим позбавлення волі, обмеження прав на особисту недоторканність, невтручання в особисте життя, свободу пересування і права на вільний вибір місця проживання, притягнення до праці, позбавлення звичайного повноцінного харчування, нелюдського та такого, що принижує гідність поводження.

Так, 27 червня 2020 року приблизно 22 години ОСОБА_5 для реалізації зазначеного злочинного умислу спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на невстановленому слідством автомобілі прибули до помешкання, що за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_10 , який перебував у алкогольній залежності.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою викрадення людини, незаконного позбавлення її волі, з корисливих мотивів, 27 червня 2020 року, приблизно 22 години, перебуваючи у житловій квартирі, що за адресою: АДРЕСА_4 , підійшли до ОСОБА_10 та всупереч його волі, із застосуванням до нього фізичної сили, примусово посадили в автомобіль, перевезли з м. Івано-Франківськ та незаконно помістили у створений ними заклад закритого типу, що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами застосовуючи до потерпілого психологічний примус, спричиняючи йому моральні страждання, шляхом обмеження прав на особисту недоторканність, невтручання в особисте життя, свободу пересування, незаконно позбавив волі ОСОБА_10 , де примусово його утримував до 06 липня 2020 року у зазначеному закладі закритого типу, з позбавленням можливості на самостійне його залишення.

Окрім цього, 30 червня 2020 року, приблизно 20 години ОСОБА_5 для реалізації зазначеного злочинного умислу спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на невстановленому слідством автомобілі прибули до помешкання що за адресою: АДРЕСА_5 до ОСОБА_11 , який перебував у алкогольній залежності.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою викрадення людини, незаконного позбавлення її волі, з корисливих мотивів, 30 червня 2020 року, приблизно 20 години, перебуваючи у житловій квартирі, що за адресою: АДРЕСА_5 , підійшли до ОСОБА_11 та всупереч його волі, із застосуванням до нього фізичної сили, примусово посадили в автомобіль, яким перевезли з м. Івано-Франківськ та незаконно помістили у створений ними заклад закритого типу, що за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами застосовуючи до потерпілого психологічний примус, спричиняючи йому моральні страждання, шляхом обмеження прав на особисту недоторканність, невтручання в особисте життя, свободу пересування, незаконно позбавив волі ОСОБА_11 , де примусово його утримував до 06 липня 2020 року у зазначеному закладі закритого типу, з позбавленням можливості на самостійне його залишення.

18 листопада 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у викрадені людини, незаконному позбавленні волі, вчинених з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, здійснюваних протягом тривалого часу.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті п`ять років позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Абзацом 175 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено термін «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , проведеними впізнанням осіб за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом проведеного обшуку житла та іншого володіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- пунктом 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик є реальним, оскільки ОСОБА_5 , не має постійного місця проживання на території м. Івано-Франківськ та Івано-Франківської області, крім того враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- пунктом 3 - незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування, стануть відомі повні анкетні дані осіб, згідно показів яких було встановлено причетність останнього до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, після чого він, шляхом вмовлянь, погроз зможе впливати на їх покази, що в свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування.

- пунктом 5 вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_5 офіційного та постійного джерела прибутку не має, а тому, є підстави вважати, що він, з метою одержання доходів продовжить вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним позбавленням волі та викраденням людини.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи викладене вважаю, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

До органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків у відповідності до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. У зв`язку з цим вважаю, що підстав для застосування запобіжного у вигляді особистої поруки не має. Окрім цього, вказаний запобіжний захід недостатній для запобігання зазначеним ризикам.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 також неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а у даному випадку вважаю, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти таким ризикам.

Прокурор та слідча підтримали клопотання з мотивів наведених в ньому, просили клопотання задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, та його захисника дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

З матеріалів клопотання вбачається, що 18 листопада 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у викрадені людини, незаконному позбавленні волі, вчинених з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, здійснюваних протягом тривалого часу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , проведеними впізнанням осіб за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом проведеного обшуку житла та іншого володіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В той же час враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні не тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання вигляді п`ять років позбавлення волі.

Усвідомлюючи неминучість покарання ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зазначеному кримінальному провадженні, незаконно впливати напотерпілих та свідків, інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення через що застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити частково та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання, за адресою АДРЕСА_2 , з 22-00 год. по 07-00 год., без дозволу слідчого, прокурора, або суду, на строк до двох місяців, але в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати місце проживання з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором частково обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши йому залишати місце свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 22-00 год. по 07-00 год., на строк до двох місяців, але в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк два місяці включно обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматись від спілкування із потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон. Інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 20.11.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1