ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000992, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років та 6 місяців.
Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

07 березня 2015 року у денний час, більш точніший час слідством встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , знаходячись на території міського цвинтаря, розташованого по Запорізькому шосе, буд.55 в м.Дніпропетровську, де разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживали невідому хімічну речовину шляхом паління через пляшки.
Після вживання вищевказаної речовини ОСОБА_7 втратив свідомість, та прийшовши до тями через деякий час виявив поруч лежачих своїх знайомих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , який стояв поруч з ним. В ході розмови у ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_10 виник конфлікт.
Після чого ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з умислом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_10 в ділянку обличчя три удари рукою стиснутою в кулак від чого ОСОБА_10 впав на землю. Після чого продовжуючи свої дії та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на завдання тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс не менше двох-трьох ударів руками стиснутими в кулак та ногами взутими у взуття по обличчю та в область грудної клітини ОСОБА_10 , який лежав на землі. Від отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_10 через деякий час помер.
Згідно даних проведених судово-медичних досліджень, ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми, яка в своєму перебігу протікала з крововиливом під тверду мозкову оболонку та крововиливами під м`які мозкові оболонки в товщі м`яких покровів голови крововиливи, в правій скроневій ділянці та в лівій скроневій, під твердою мозковою оболонкою крововилив, в ділянці проекції правої скроневої кістки, під м`якими мозковими оболонками на верхній поверхні крововилив, в ліву скроневу частку, на верхній поверхні обох півкуль мозочку крововилив, крововилив у верхній ділянці лівої орбіти розміром 3,5х2см, які ускладнились набряком головного мозку, синців навколоочних ділянках, множинних ран на підборідді з переходом на слизову нижньої губи, рани проникають в порожнину рота, дном рани є ясна нижньої губи, рана на нижній повіці лівого ока біля зовнішнього краю, дном рани є слизова оболонка нижньої повіки, перелому 8-го ребра по задньо-пахвовій лінії ліворуч без пошкодження пристінкової плеври, в ділянці перелому мається вогнищевий крововилив, лінійного перелому верхньої щелепи в ділянці вуздечки слизової оболонки верхньої губи, з травматичною екстракцією 1,2 зуба на верхній щелепі ліворуч, 1 зуба на нижній щелепі ліворуч і ділянці перелому виявлено крововиливи в слизову верхньої і нижньої губи.
Смерть ОСОБА_10 настала від отримання тяжких тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_7 , а саме: внутрішньочерепної травми, яка в своєму перебігу протікала з крововиливом під тверду мозкову оболонку та крововиливами під м`які мозкові оболонки, яка ускладнилася набряком головного мозку.
В апеляції:
- прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, вину не визнав, змінив свої показання у суді першої інстанції, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Прокурор вважає, що посилання суду на те, що обвинувачений раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем реєстрації не дає підстав для призначення такого м`якого покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та винести виправдувальний вирок за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначив, що в підозрі та обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення та правова кваліфікація, що унеможливлювало якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення. Також вказує, що у вироку зазначено місце його складання як Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, тоді як відбулося перейменування назви міста на Дніпро; при переході від мотивувальної частини до резолютивної у вироку зазначено ухвалив, в той час як в узагальненні Верховного суду України від 01.08.2004 викладено, що даний перехід слід зазначати словом засудив. Окрім того, зазначає, що вирок підписано не тим суддею, що його ухвалив, про що свідчить порівняння підпису судді в різних документах за графічним та геометричним зображенням. Адвокат вважає, що в оскаржуваному вироку відсутня будь-яка інформація з питання зміни формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , підписано "Виконуючим обов`язки прокурора" ОСОБА_14 , але такої посади в переліку ст. 15 Закону відсутні, тому ОСОБА_15 , як виконуючий обов`язки прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська на 06 листопада 2015 року не мав право на підпис та погодження обвинувального акта, а затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу.
Акцентує увагу на тому, що судом враховано покази свідків, які є показаннями з чужих слів, а показання, надані самим ОСОБА_7 не взято до уваги. На думку захисника, перераховані судом у вироку матеріали є непрямими докази, які містять дані про факти, які встановлюються, і за сукупністю яких можна зробити висновок тільки про те, що мала місце певна подія, але ж ніяк, що це прямий доказ на підтвердження вини ОСОБА_7 . Окрім того, судом не взято до уваги допущені процесуальні порушення у провадженні, зокрема при призначенні експертизи під час досудового розслідування; переважна більшість процесуальних документів складені на досудовому слідстві, в яких інформація є "похідною" з протоколів огляду місця події, складених слідчим, тому ці докази повинні бути визнані недопустимими доказами. Також захисник вказав, що є всі підстави для скасування вироку, оскільки за викладених обставин, оскаржене судове рішення ухвалене без додержання вимог кримінально-процесуального закону, за відсутності повноти дослідження всіх доказів та перевірки версії захисту.
Також захисник зазначив про порушення під час досудового розслідування права ОСОБА_7 на захист, а також те що органом досудового розслідування здобуто недопустимі докази, які безпідставно покладено в основу обвинувального вироку. Вказує про наявність декількох кримінальних проваджень, внесених до єдиного реєстру досудових розслідувань за декількома фактами та об`єднаних в одне провадження за № 0001050, фактичні дані у якому свідчать про недопустимість доказів, покладених в основу обвинувального вироку.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а скаргу захисника залишити без задоволення, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були, а вирок стосовно ОСОБА_7 суд ухвалив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Так, частиною третьою ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України слідує, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, та сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Так суд у мотивувальній частині вироку у порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення в частині способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення послався, згідно даних проведених судово-медичних досліджень, що не можна вважати таке формулювання обвинувачення доведеного судом.
Зі змісту мотивувальної частини вироку слідує, що суд першої інстанції перерахував докази, які дослідив під час розгляду кримінального провадження, зазначивши коротко наявну в них інформацію, однак не всім доказам, які покладені в основу вироку надав повну та належну оцінку у їх сукупності у їх сукупності та взаємозвязку, не навів мотиви відхилення усіх доводів сторони захисту, у зв`язку з чим таке судове рішення не можна вважати обґрунтованим і вмотивованим.

Прийняття одних і відхилення інших доказів і доводів судом повинно бути мотивовано.

В суді першої інстанції обвинувачений вину у вчиненому злочині не визнав, при цьому він не заперечував факт його перебування 07.03.2015 року в денний час на кладовищі по Запорізькому шосе в м. Дніпро, де він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 курили суміш, від якої всім стало погано і він втратив свідомість та коли він прийшов до тями, то ОСОБА_12 не було, а ОСОБА_11 та ОСОБА_13 були без свідомості, ОСОБА_10 стояв поряд і в них виник конфлікт, оскільки останній хотів викликати поліцію, за що обвинувачений вдарив його кулаком в обличчя, від чого потерпілий впав. Обвинувачений забрав в нього телефон, щоб впевнитися куди той дзвонив та повідомив йому, що віддасть телефон ввечері та пішов з кладовища, проте коли уходив, то бачив як ОСОБА_11 намагається нанести декілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції, спростовуючи дану версію обвинуваченого про його непричетність до цього кримінального правопорушення, зазначив, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 щодо подій перебування на кладовищі по Запорізькому шосе в м. Дніпро 07 березня 2015 року є послідовними, чіткими та повністю узгоджуються між собою, оскільки ці свідки весь час перебували в полі зору один одного, відразу надавали пояснення як з приводу подій перебування на кладовищі, так і після них, та об`єктивно не мали змоги вигадати вигідну їм версію подій. Крім того, ці покази свідків також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_17 , протоколом огляду від 08.03.2015 року, за яким, в тому числі були оглянуті речі ОСОБА_7 та два наданих мобільних телефони, один з яких марки NOKIA чорного кольору належав потерпілому ОСОБА_10 .

При цьому, не заперечуючи обґрунтованість зазначених обставин, колегія суддів звертає увагу, що судом також досліджені висновки експертів та при судово-імунологічному дослідженні крові з трупа встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВ0 та відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №208к від 17.04.2015 року кров ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВ0.

За результатами імунологічної експертизи №522 на куртці, на джинсових штанах та на туфлі на ліву ногу, які вилучені у ОСОБА_7 під час огляду, встановлена наявність крові людини, які могли виникнути як за рахунок крові потерпілого ОСОБА_10 , так й за рахунок крові самого ОСОБА_7 , оскільки в цих слідах виявлених антиген А, який є групо специфічним як для крові потерпілого так і для крові ОСОБА_7 .
Також, проведеною експертизою №392 від 08.05.2015 року встановлено, що в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_7 встановлена наявність крові та виявлений білок людини, що належить особі чоловічої генетичної статі. За результати серологічного та цитологічного досліджень та групових характеристик осіб, що проходять по даному кримінальному провадженню, вказують, що кров в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_7 могла походити від чоловіка ( чоловіків) з групою крові А з ізогемаглютинінами антиВ ізосерологічної системи АВ0, в тому числі, як від ОСОБА_7 , так і від потерпілого ОСОБА_10 .
Так само, експертним висновком №391 від 14.05.2015 року засвідчено, що в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 встановлені наявність крові та виявлений білок людини й за результатами серологічного та цитологічного досліджень та групових характеристик крові осіб, що проходять по даному кримінальному провадженню, встановлено, що кров в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 могла походити від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти- В ізосерологічної системи АВ0, тобто, в тому числі як від потерпілого ОСОБА_10 , так і від самого ОСОБА_7 .
На дані обставини вказує й проведена імунологічна експертиза змивів з долонь ОСОБА_7 , при серологічному дослідженні яких встановлена наявність крові людини. Оскільки в цих слідах, виявлений антиген А, який є групо специфічним як для крові потерпілого ОСОБА_10 , так і для крові громадянина ОСОБА_7 , тому не можна виключати можливість походження вказаних слідів як за рахунок крові потерпілого ОСОБА_10 , так і за рахунок крові ОСОБА_7 ..
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши вищезазначені висновки експертів, дійшов висновку, що вони вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 щодо завдання ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала його смерть.
Разом з цим, суд першої інстанції спростовуючи непричетність обвинуваченого до вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення та в підтвердження показів свідка ОСОБА_17 , послався також на висновок судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому в переліку наведених досліджених судом зазначеного висновку у вироку не наведено.

Колегія суддів також звертає увагу, що оцінка наведених вище доказів у їх сукупності згідно ст. 94 КПК України повина надаватися з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з дотриманням доктрини доведеності вини поза розумним сумнівом.

Проте, суд належним чином та повно не оцінив ту обставину, що в ході судового розгляду та матеріалами кримінального провадження підтверджено наявність тілесних ушкоджень у самого обвинуваченого, а вказаними вище висновками експертів встановлено, що кров як потерпілого, так і обвинуваченого належить до однієї групи А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВ0.

Так, з цього питання поза увагою суду залишений висновок експерта №1010е від 16.03.2015 року у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 4-х синців на нижній повіці лівого ока з переходом до внутрішнього кута верхньої повіки, на лівій щоці з переходом на проекцію нижньої щелепи ліворуч та далі в підщелепну область та на задній поверхні обох ліктьових суглобів; 5-ти внутрішньо-шкіряних крововиливів у лівій скроневій область з перехзодом до зовнішнього кута лівої брови, в проекції лівої виличної дуги, в лобній області по центру, у правій лобно-скроневій області та в проекції правої виличної дуги; 10 саден та ділянок осаднення на тильній поверхні лівої кисті в проекції голівок 2-ї, 3-ї та 5-ї п`ясних кісток, на передній поверхні обох колінних суглобів по нижньому полісу, а також по передній поверхні лівої гомілки у середній третині.

Враховуючи характер та локалізацію цих тілесних ушкоджень, виявлених на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках, термін їх отримання становить біля 1-1,5 доби до моменту огляду, тобто і в термін, на який вказує обвинувачений (07.03.2015 року) та які відносять до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (т. 1 а.с.102-104).

Таким чином, суд першої інстанції належним чином та в повній мірі не дослідив та не надав відповідну оцінку цьому висновку в сукупності з іншими наявними доказами у справі з точки зору достатності, щоб дійти беззаперечного висновку про причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину, зокрема не встановлено чи могли ці тілесні ушкодження, виявлені в останнього, призвести до виникнення такої кількості плям крові на його одежі та чи дійсно виявлена кров може належати тільки саме йому, а не потерпілому, зважаючи на вищевказані висновки експертів, де встановлено, що кров може бути як ОСОБА_7 , так і потерпілого.

Ці обставини суду слід було детально з`ясувати при спростуванні версії обвинуваченого, що останній вдарив потерпілого лише один раз в обличчя і покинув місце події, що свідчить про неповноту судового розгляду та суперечність у висновках суду.

Крім того, також слід звернути увагу, що висновок суду першої інстанції щодо доводів сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 недозволених заходів впливу під час досудового розслідування, є передчасним, оскільки судом поза увагою залишилось існування об`єднаного кримінального провадження №0001050, предметом перевірки в якому, у тому числі й на момент розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції, є відомості, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 374, ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, на що вказано і в постанові Верховного суду від 13 листопада 2019 року, (провадження №51-2912км19) у цій справі.

Допущені порушення свідчать про ухвалення вироку з порушенням права на захист, на підставі доказів, яким не надано відповідної оцінки згідно із ст. 94 КПК України, про що має бути зазначено у мотивувальній частині вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з допущеними порушеннями колегія суддів позбавлена можливості прийняти кінцеве рішення, а тому питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції наперед згідно із ч. 2 ст. 415 КПК України, а мають бути перевірені під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційних скарг захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Вирок стосовно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені порушення, повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону провести розгляд з дотриманням прав учасників процесу, з урахуванням викладеного в ухвалі, доводів апеляційних скарг, слід дати належну правову оцінку усім доказам у справі з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність з дотриманням вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення. У разі ж доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, враховуючи обставини вчинення злочину, його тяжкість та особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів наведених в апеляції прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4