Провадження №1-кп/522/2035/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001667 від 28.04.2020 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню доньку, працює водієм ТОВ «ПРОД-ТРАНС», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
27.04.2020 року приблизно об 11 год. 40 хв. в Приморському районі м. Одеса, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом «MAN», р.н. НОМЕР_1 , в умовах сухого та чистого асфальтобетонного покриття, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у денний час доби, при достатній видимості, здійснював рух від рампи складу супермаркету «КОПІЙКА», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, напроти буд. №5.
Перед початком руху, подивившись в праве дзеркало заднього виду вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , не побачивши, на той момент, перешкод для здійснення подальшого руху, розпочав свій рух прямо, з частковим зміщенням керма в праву сторону, з подальшою метою здійснити маневр повороту вправо. В цей час від буд. № 7 по вул. Сегедська, по центру дворової території, пішохід ОСОБА_5 , здійснював рух в темпі повільного кроку. На момент наближення до вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , який на той час знаходився в статичному положенні, підійшов до транспортного засобу впритул, а саме до переднього бамперу з правої сторони, почав обходити, при цьому притримуючись за нього, став перетинати дворову територію справа наліво відносно напрямку руху вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 . В цей момент водій ОСОБА_3 , був неуважним, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, почав рухатись, внаслідок чого передньою правою частиною свого транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкових переломів обох кісток лівої гомілки в середній та нижній третинах, рвані рани обох гомілок та лівої п`ятки. Перелічені ушкодження утворились від дії тупих предметів, та могли бути отриманні в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричиненні 27.04.2020 року. Вказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , регламентуються вимогами п. 10.1 ПДР України, згідно з яким перед початком руху водій повинен був переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху водієві вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , належало перед початком руху переконатися, що проїзна частина перед транспортним засобом вільна, і рух вперед вантажного фургону буде безпечним. Виконання вимог п. 10.1 ПДР України водій вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія вантажного фургону «MAN», р.н. НОМЕР_1 , з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП.
Таким чином, водій ОСОБА_3 , своїми необережними діями допустив порушення вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 26.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які зобов`язують водія:
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
п. 26.1 «Пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху».
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне.
В день коли сталася подія, а саме 27.04.2020 року об 11 годині 40 хвилин, знаходячись в м. Одесі по вул. Сегедській, буд. 5, де стояв біля складу супермаркету «КОПІЙКА» автомобіль «MAN», р.н. НОМЕР_1 , на якому він працює, його як водія вказаного автомобілю попросили від`їхати з місця, де він був припаркований. Він взяв два піддони, закину їх в багажник, обійшов машину, сів за кермо, подивився у всі дзеркала, в яких нікого не побачивши, розуміючи, що знаходиться в житловій зоні, повільно почав рухатися. Повертаючи праворуч, попереду нікого не бачив. Коли подивився в дзеркало та побачив вираз обличчя чоловіка, що відображався у дзеркалі, який стояв курив, зрозумів, що щось трапилось. Після чого вийшов з машини та побачив, що він здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_5 . Що було потім, він не пам`ятає, оскільки запанікував, хтось зі свідків викликав швидку, однак місце ДТП не залишав.

У вчиненому щиро кається, просив вибачення, зробив відповідні висновки та завіряв суд, що більше не порушуватиме ПДР.
Просив суд суворо його не карати, та призначити йому покарання у межах, передбачених законом, а також просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі вимог ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак суд враховує заяву, що надійшла від потерпілого ОСОБА_5 , в якій зазначено, що останньому обвинуваченим ОСОБА_3 добровільно відшкодовано завданий збиток, який також просив, призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який, є громадянином України, зареєстрований та має постійне місце проживання в м. Одесі, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше не судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, та добровільно відшкодував завданий збиток потерпілому, що свідчить про дієвість щирого каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України за вчинення злочину: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобами, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Водночас суд враховує думку потерпілого, який на теперішній час претензій до обвинуваченого не має, та просив призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Крім того, обвинувачений зазначив, що на теперішній час він продовжує допомагати потерпілому матеріально.
Таким чином, врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме дієве щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Вирішуючи питання щодо можливості призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , який вказав, що він є водієм зі стажем близько 18 років, за професією водій, заробляти на життя іншим чином не вміє та іншого джерела доходу не має, а позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище, він не зможе утримувати неповнолітню доньку та у подальшому не зможе відшкодовувати витрати на лікування потерпілого.
Враховуючи наведене суд доходить висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами у даному конкретному випадку буде недоцільним та призначене покарання у вигляді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК України зможе досягти мети покарання.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
В обвинувальному акті зазначено, що під час досудового розслідування витрати на залучення експертів, складає 2124 гривень 72 копійок, на підтвердження чого стороною обвинувачення було надано суду відповідні докази.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 286 КК України, ст.ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати, витрачені на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судових експертиз на загальну суму 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) гривень 72 (сімдесят дві) копійок на користь держави, а саме: судової авто-технічної експертизи, вартістю 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки; судової авто-технічної експертизи за обставинами події ДТП, вартістю 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Накладений на майно арешт на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2020 року скасувати.
Речові докази по справі:
- вантажний фургон «MAN», р.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ПРОД-ТРАНС», адреса: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 4, повернути його власнику.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1