Справа № 740/1503/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/748/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання, за клопотанням прокурора було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №00011367 від 01 листопада 2019 року, на строк 60 днів, до 12 листопада 2020 року.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, які враховані при застосуванні запобіжного заходу у відношенні даної особи не зменшилися. Подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки неможливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки згідно заяв мешканців с. Богданівка та Перемозької сільської ради Ніжинського району.

В обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог зазначає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки не містить жодної достовірної інформації з приводу ризиків, які суд вважає доведеними, та за наявності яких не вбачає підстав для обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, в зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, так як керувався при його винесенні лише припущеннями.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , який висловився на підтримку поданої апеляційної скарги, взявши до уваги позицію прокурора, відповідно до якої він заперечував проти задоволення поданих стороною захисту апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час судового засідання кримінального провадження № №00011367 від 01 листопада 2019 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, продовжено останньому строк тримання під вартою.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено. Тому, при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливав 21 вересня 2020 року.

Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення прокурором норми ст. 184 КПК України, не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, справа №1-28/2017, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

Виходячи з вищенаведеного, в даному випадку прокурор, звернувшись під час судового засідання з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , жодним чином не порушив норми чинного кримінального процесуального законодавства.

Також є безпідставним доводи захисника ОСОБА_8 з приводу необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Про наявність зазначених ризиків, які існували як під час обрання запобіжного заходу, так і не минули на даний час, свідчать матеріали кримінального провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується по трьох епізодах, які були вчинені через незначні проміжки часу, зокрема у вчиненні тяжких злочинів та нетяжкого злочину, характер вчинення злочину, який вчинено відносно статевої недоторканності та статевої свободи, а також його поведінку під час судового засідання, який не коректно висловлювався на адресу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та наявність підстав вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи поза межами установи виконання покарань, буде переховуватися від органів досудового та судового слідства, та незаконно впливатиме на потерпілих та свідків.

При цьому, місцевим судом під час розгляду клопотання про продовження строку під вартою ОСОБА_9 було взято до уваги заяви мешканців с. Богданівка, Ніжинського району, про бажання взяти обвинуваченого на поруки, та, на переконання суду апеляційної інстанції, цілком обґрунтовано прийшов до висновку проте, що вони не є настільки переконливими та вагомими підставами для зміни запобіжного заходу, виходячи з викладених вище обставин, оскільки не можуть забезпечити зниження встановлених ризиків до мінімальної межі їх вчинення чи цілковитого зниження, виходячи з того, що суду не були надані на дослідження особисті характеризуючі дані осіб поручителів, які б свідчили про особливу довіру до них, та їх можливість забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні посилання на ризики, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, є безпідставними і жодним чином не обґрунтованими, та спростовуються відомостями, викладеними в мотивувальній частині судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких злочинів та не тяжкого злочину, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, та не вбачає за доцільне змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, про що ставиться питання в поданій стороною захисту апеляційній скарзі.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2020 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №00011367 від 01 листопада 2019 року, на строк 60 днів, до 12 листопада 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4