Справа № 446/2170/19
ВИРОК
06.11.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючого водієм на АТ «ДТЕК Західенерго», раніше не судимого, не депутата,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
обвинувачення-прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
ОСОБА_3 , 30 вересня 2019 року близько 16 години 50 хвилин, керуючи автобусом марки «ПАЗ 3205» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполучення «Львів-Луцьк» в с. Гайок Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку м. Луцьк, призупиняючись на перехресті з другорядною дорогою ліворуч в напрямку смт. Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області для виконання маневру повороту ліворуч, порушуючи вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху України затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, яким вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, вимоги пункту 1.10 в частині визначення терміну «дати дорогу» яким передбачена вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, вимоги пункту 2.36 яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 10.1 яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та пункту 16.13 яким передбачено, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, проявив неуважність та не надав переваги в русі зустрічному автомобілю марки «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по автодорозі сполучення «Львів-Луцьк» в напрямку м. Львів, а саме ОСОБА_3 розпочав здійснювати виїзд на зустрічну смугу руху, чим створив аварійну ситуацію для водія ОСОБА_8 , який уникаючи зіткнення виїхав за межі проїжджої частини та здійснив зіткнення з насипом землі на межі дороги.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичного експерта №203/2019 від 10.10.2019, отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 2-го поперекового хребця, яке могло утворитися від контакту з тупими предметами - дії сили по осі хребта і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
В ході судового розгляду сторонами було подано угоду про примирення від 30.10.2020 р., між потерпілим ОСОБА_5 , його представником - ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_7 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 просили вказану угоду затвердити і призначити погоджену ОСОБА_3 міру покарання, обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення йому зрозумілі, підтвердив, що угода укладалася добровільно.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 , також просили суд угоду затвердити, зазначивши, що вони згодні на визначену в угоді міру покарання для ОСОБА_3 , наслідки укладення та затвердження угоди про примирення їм зрозумілі, угоду укладено добровільно.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди.
Перевіривши зміст угоди про примирення від 30.10.2020 року, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що угода може бути затверджена з наступних підстав:
Відповідно до ч.1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Сторони узгодили між собою покарання ОСОБА_3 у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, просить затвердити угоду.
Прокурор не заперечив щодо затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 , його представником - ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_7 від 30.10.2020 р.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про примирення між сторонами кримінального провадження.
Вирішуючи питання про розмір штрафу, суд виходить з наступного. За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст. 4 КК України).
Санкцією ч.1 ст. 286 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк до трьох років або без такого.
01 липня 2020 року набули чинності зміни до ч.1 ст. 286 КК України, згідно якими посилена відповідальність за вказане правопорушення, зокрема у вигляді штрафу та встановлена покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. (Закон № 2617-УІІІ від 22 листопада 2018). При цьому даним законом диспозицію ч.1 статті 286 КК України змінено не було.
Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України, в редакції закону № 2617-VIII посилена відповідальність обвинуваченої щодо покарання у вигляді штрафу та додаткового покарання, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами, порівняно з редакцією що діяла до 01 липня 2020 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ч.1 ст. 286 КК України в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим злочину, а саме штрафу в розмірі - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Також, судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 286 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи те, що угода укладена добровільно, без будь-якого примусу чи погроз; її умови не суперечать вимогам КПК та ч.1 ст. 286 КК України; правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена правильно; умови угоди відповідають інтересам обох сторін і прав інших осіб не порушують, підстав вважати, що сторони не добровільно примирилися, не має, а тому суд вважає угоду такою, що підлягає затвердженню.
В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 подав цивільний позов, який в подальшому уточнив та просить стягнути з ПАТ « Страхова група « ТАС» на його користь страхове відшкодування в розмірі 8 163,39 грн. (вісім тисяч сто шістдесят три гривні 39 копійок).
Також цивільний позов, було подано цивільним позивачем ОСОБА_8 , який в подальшому його уточнив та просив стягнути з ПАТ « Страхова група «ТАС» в його користь страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. (сто тисяч гривень).
Вирішуючи заявлені у справі цивільні позови, суд виходить з наступного.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлені підстави відповідальності за завдану майнову шкоду: особа, яка завдала шкоду, зобов`язана відшкодувати її в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, до якого відносяться транспортні засоби, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (зокрема, право власності) володіє транспортним засобом.
Матеріальна відповідальність власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 01.07.2004р. (далі - Закон).
За змістом ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Як вбачається з позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, згідно якої, аналіз норм ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція, викладена).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, 30 вересня 2019 року на момент ДТП працював водієм автобуса ПРАТ «Добротвірської ТЕС-2» та 30 вересня 2019 року виконував свої трудові обов`язки, а саме відвозив робочих з Добротвірської ТЕС.
Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 є підставним, та підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з ПАТ «Страхова група « ТАС» на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 8 163,39 грн. (вісім тисяч сто шістдесят три гривні 39 копійок). Оскільки таке підтверджується долученими до позову доказами, а саме: чеками про купівлю медичних препаратів, актом про надані медичні послуги.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повне відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
П.п.14.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" (далі - Постанова) зазначено, що при визначенні розміру та відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ та відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пункт 15 цієї Постанови вказує, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу по дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, ремонт вважається економічно необґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_8 , слід задоволити, та стягнути в його користь з ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. (сто тисяч гривень).
Крім того, арешт накладений ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.10.2019 року на автобус «ПАЗ 3205» д.н.з. НОМЕР_3 , який є у власності ПАТ «ДТЕК Західенерго» та арешт накладений ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.10.2019 року на автомобіль «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_8 , слід скасувати.
Речові докази: автомобіль «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_8 ; автобус «ПАЗ 3205» д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на ПП «ТОР» за адресою: м. Кам`янка-Бузька вул. Тютюнника, 1 залишити у власності ПАТ «ДТЕК Західенерго».
Процесуальні витрати пов`язані з проведенням інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», що виконувались експертами Львівського НДЕКЦ МВС України, на проведення яких затрачено 4710 гривень 30 копійок та судово-медична експертиза, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 100, 128 374, 394, 469, 474-475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду від 30 жовтня 2020 року про примирення між сторонами кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 , його представником ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Страхова група «ТАС» про виплату страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_3 страхове відшкодування в розмірі 8163 (вісім тисяч сто шістдесят три грн.) 39 коп.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ «Страхова група «ТАС» про виплату страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_8 , іпн НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_4 , страхове відшкодування в розмірі 100000 (сто тисяч грн.) 00 коп.
Арешт накладений ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.10.2019 року на автобус «ПАЗ 3205» д.н.з. НОМЕР_3 , який є у власності ПАТ «ДТЕК Західенерго» - скасувати.
Арешт накладений ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.10.2019 року на автомобіль «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_8 скасувати.
Речові докази: автомобіль «Nissan Primastar» д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_8 ; автобус «ПАЗ 3205» д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на ПП «ТОР» за адресою: м. Кам`янка-Бузька вул. Тютюнника, 1 залишити у власності ПАТ «ДТЕК Західенерго».
Процесуальні витрати пов`язані з проведенням інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», що виконувались експертами Львівського НДЕКЦ МВС України, на проведення яких затрачено 4710 гривень 30 копійок та судово-медична експертиза, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1