Справа № 569/9013/20
УХВАЛА

04 серпня 2020 рокум. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника -адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про зміну міри запобіжного заходу ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду із вказаним клопотанням звернувся захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , у якому просить змінити міру запобіжного заходу підозрюваному з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний із позбавлення волі.
Своє клопотання мотивує тим, що у провадженні СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000135 від 07.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що що 07 червня 2020 року, приблизно о 18 год. 25 хв., у світлу пору доби, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Actros 1841 LS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Lamberet LVFS-3F1R, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по правій смузі руху автодороги Київ-Чоп зі сторони м. Львів у напрямку м. Київ, на 338 км = 750 м вищевказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, виїхав на зустрічну смугу руху, де почергово зіткнувся з автомобілем Audi A6, іноземний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 , які рухалися у зустрічному напрямку. У подальшому, автомобіль Audi A6, іноземний реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся в автомобілем ЗАЗ 11026, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та водій автомобіля ОСОБА_9 , отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події.

За вказаним фактом, 09.06.2020 Рівненським міським судом відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід тримання під вартою строком 60 днів.
Захисник вказує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків визначених у ст. 177 КПК України, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Покликаючись на наведене захисник вказує про необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 зареєстрований та проживає на території Зведенівської сільської ради разом зі своєю сім`єю, дружиною ОСОБА_14 та малолітньою дочкою ОСОБА_15 , 2015 р.н., батьками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .. За період проживання на території сільської ради зарекомендував себе виключно з позитивної сторони як чесний, добропорядний, відповідальний громадянин. Порушень громадського порядку та зловживань спиртними напоями ОСОБА_5 не допускав. Також являється депутатом 7 скликання Зведенівської сільської ради. Офіційно працевлаштований водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Сільпо Фуд» з 29.02.2016 року по теперішній час, де зарекомендував себе з позитивної сторони, як старанний, високопрофесійний працівник. Свої обов`язки виконує сумлінно, завжди дисциплінований, охайний та ввічливий.

Злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до злочинів вчинених з необережності, оскільки особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, ОСОБА_5 не бажав настання наслідків у вигляді фізичної шкоди

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні повністю підтримали клопотання та просили задоволити з підстав викладених у ньому, а також врахувати те, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи та проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, являється депутатом 7 скликання Зведенівської сільської ради.

Представник потерпілих в судовому засіданні також підтримав клопотання підозрюваного та його захисника, не заперечував щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі мотивуючи тим, що підозрюваним повністю відшкодована майнова та моральна шкода та будь яких претензій майнового характеру потерпілі не мають. З"явитись у судове засідання не можуть, оскільки проживають за межами Рівненської області. Крім того, подали письмові заяви, в яких виклали свою думку стосовно зміни запобіжного заходу та уповноважили адвоката ОСОБА_7 представляти всі іхні інтреси у суді.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання захисника підозрюваного та просили відмовити за безпідставністю, оскільки ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину завданого ДТП, що спричинило тяжкі наслідки. Наполягають на тому, що забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним в ухвалі слідчого судді, можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного. Крім того, не заперечили щодо сприяння підозрюваною слідству та відшкодування збитків потерпілим.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду,допитавши свідків, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000135 від 07.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, що перебуває у провадженні СУ ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді від 09.06.2020 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
09.06.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).

Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать, про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/17 у справі № 1-28/2017 Конституційний Суд України зазначив, що частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, що встановлені законом.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Згідно із частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
З огляду на викладене та положення частини другої статті 29 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Таким чином, метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.
Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до пунктів 12, 13 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, повноваження, надані суддям, регулюються не тільки внутрішнім правом національним волевиявленням, а й принципами міжнародного права та правосуддя, як це прийнято в сучасних демократичних суспільствах. Метою довірення таких повноважень суддям є надання їм можливості здійснювати правосуддя, застосовуючи закон та гарантуючи те, що кожна людина має права та/або власність, які правомірно належать їй та яких вона була або могла бути несправедливо позбавлена.
Європейський суд з прав людини неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою. Зазначена позиція висловлена також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.
Вища Рада правосуддя та Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказували, що тримання під вартою є найсуворішим видом запобіжного заходу у кримінальному провадженні, отже, зокрема, слідчому судді під час вирішення питання про його застосування під час досудового розслідування слід враховувати, що настільки серйозне обмеження прав і свобод підозрюваного у даному конкретному випадку має відповідати характеру певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Слідчим суддею відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України є суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя щоразу зобов`язаний належно здійснювати вказані повноваження, у тому числі вирішуючи питання про обрання, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань.
Відповідно до вимог статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно ч. 5 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Таким чином, адвокат звернувся до суду у відповідності до вимог ст. 201 КПК України.
Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Основними аргументами тримання під вартою з ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 09.06.2020 слідує, що підозрюваний буде незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Так, при розгляді даного клопотання слідчим суддею враховано доводи захисника про те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, тісно співпрацює із органом досудового розслідування, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, має на своєму утриманні батьків, дружину та малолітню доньку, а отже має стійкі соціальні зв`язки. Окрім того, повністю відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілим, які жодних претензій щодо нього не мають
Як пояснили в судовому засіданні слідчий та прокурор, на даний момент по кримінальному провадженню допитані потерпілі та свідки і тільки проводяться ряд відповідних експертиз, строк проведення яких невизначений.
Жодних доказів того, що підозрюваний або інші особи незаконно впливали на потерпілих та свідків в органу досудового розслідування немає. Що стосується переховування від органу досудового розслідування та суду, то як встановлено в ході судового розгляду, підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає з батьками, дружиною, малолітньою донькою.
Також суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України відноситься до необережених злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.
З огляду на норми кримінального процесуального законодавства вбачається, що застосування до особи тримання під вартою вимагає від слідчого судді особливо ретельної оцінки обставин вжиття такого запобіжного заходу, з викладенням ґрунтовних пояснень щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.
Вмотивованість це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою для висновку суду. Це також пояснення суду, чому він ухвалив саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.
У свою чергу, незазначення належних, співвідносних з положеннями процесуального закону мотивів, з яких виходив суд, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного у кримінальному провадженні, можливо розцінювати як порушення прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). При цьому такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами (пункт 60 рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Крім того, суд враховує думку потерпілих, які просять змінити підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов"язаний з позбавленням волі.
Допитані в судовому засіданні в режимі відеоконференції голова та секретар Зведенівської сільської ради показали, що підозрюваний являється мешканцем їхнього села, і являється депутатом 7 скликання Зведенівської сільської ради. Зарекомендували його тільки з позитивної сторони, і готові взяти його на поруки і дають зобов"язання, що він буде виконувати всі процесуальні обов"язки у випадку зміни запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою. Від імені мешканців села просять змінити йому міру запобіжного заходу, оскільки він має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв"язки, чесний, добропорядний громадянин села, порушень громадського порядку та зловживань спиртними напоями не допускав.
Слідчий суддя приходить до переконання, що одне тільки твердження органу досудового розслідування про тяжкість правопорушення не може слугувати перебуванням підозрюваного під вартою у відповідності до норм КПК та рішеннь ЄСПЛ.
На підставі викладеного, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 23 год 00 хв по 07 год 00 хв, з покладенням відповідних обов"язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, виходячи з того, що слідчим та прокурором не наведено даних, які б давали достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178,181,183,193-194, 201,205, 309, 395,376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовільнити.

Змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому в АДРЕСА_1 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби з 23 год 00 хв до 07 год 00 хв. в межах строку досудового розслідування до 08.09.2020.

Звільнити ОСОБА_5 з залу суду негайно.

Заборонити ОСОБА_18 покидати житло за адресою АДРЕСА_1 в певний період доби, а саме з 23 год 00 хв до 07 год 00 хв.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання до ГУНП у Вінницькій області.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обовязки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали до 08.09.2020.

Термін дії обов`язків, покладених судом визначити до 08.09.2020.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_5 негайно доставляється до місця проживання.

Ухвала безпосередньо може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1