Справа № 489/81/21
Номер провадження 1-кс/489/90/21
УХВАЛА
Іменем України
13 січня 2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 (далі - слідчий), подане в рамках кримінального провадження № 0000058 від 11.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, погоджене прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого про арешт майна, вилученого в ході проведення огляду місця події, а саме: мобільного телефону "XIOMI", банківську картку "Аваль", флеш - карту та дві сім - картки, сім пластикових трубок, металевий наконечник та зіп - пакет.

Слідчий направив заяву про розгляд клопотання без його участі, просив задовольнити.

Повідомити власника майна про дату та час розгляду вказаного клопотання не можливо, оскільки його телефон вимкнено, а телефон його матері не відповідає.

Їх неявка, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Із матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.01.2021 о 14:55 год. співробітниками УПП в Миколаївській області у громадському місці на пр. Миру, 2 Д в м. Миколаєві за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 178 КУпАП зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно придбав, зберігав з метою збуту, а також незаконно збував наркотичні засоби, які в подальшому були вилучені до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до заяви від 11.01.2021, ОСОБА_5 добровільно видав працівникам патрульної поліції пакетики з наркотичною речовиною, мобільний телефон "XIOMI".

З копії протоколу огляду місця події від 11.01.2021 вбачається, що ОСОБА_5 добровільно видав вищевказане майно.

У клопотанні слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження як речового доказу.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а такими заходами в тому числі є арешт майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке добровільно видав ОСОБА_5 , а саме на:

- мобільний телефон "XIOMI", банківську картку "Аваль", флеш - карту та дві сім - картки, сім пластикових трубок, металевий наконечник та зіп - пакет, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тимчасовим позбавленням права користування та розпорядження ним.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1