ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 619/4107/18 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2536/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 20 05 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено до 17 07 2020 року включно.
Визначено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожному суму застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105 100 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області, з покладенням певних обов`язків у разі внесення застави.
Судом постановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільняються з-під варти після внесення застави, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому вони перебувають, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цих обвинувачених під вартою.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_9 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила про зміну ухвали в частині зменшення застави до розміру 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції в своїй ухвалі не навів жодного доказу в обґрунтування необхідності збільшення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, призначивши при цьому заставу у розмірі явно непомірному для останнього та не врахувавши його матеріальний та сімейний стан.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків та потерпілих, або вчинити інше кримінальне правопорушення, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, що є тяжкими та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, вчинення обвинуваченим значної кількості тяжких кримінальних правопорушень, мешкання обвинуваченого з потерпілими у одному селищі.
Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Що стосується вимог апелянта про зменшення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на тому, що позиція Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року.

У цій справі, ЄСПЛ, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, при визначенні розміру застави враховуються обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини ухвали зазначених вище вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, визначив заставу в межах, передбачених вищенаведеним п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, належним чином обґрунтувавши своє рішення та навівши вичерпні підстави для його прийняття.

Вимога апелянта про зменшення розміру застави на думку колегії судів є безпідставною, враховуючи продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вчинення обвинуваченим цілого ряду тяжких кримінальних правопорушень, якими завдано матеріальної шкоди багатьом потерпілим та яку в повному обсязі відшкодовано не було.
На даний час саме такий розмір застави, визначений судом першої інстанції як альтернативного запобіжного заходу в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та розмір заподіяної потерпілим шкоди, призначення ОСОБА_7 застави у розмірі саме 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 105100 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 20 05 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_16 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4