Справа № 357/4077/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2020 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква Київської області кримінальне провадження № 0000260 від 21.01.2020 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червоне, Андрушівського району, Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 126-1 КК України,
з участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, в період часу з 05 травня 2019 року по 20 січня 2020 року, перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 систематично вчиняв по відношенню до свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 фізичне та психологічне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів, словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в його бік, та призвело до психологічних страждань останнього, а саме викликало в нього побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Зокрема, 05 травня 2019 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 за адресою спільного проживання, вчинив сварку зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , в ході якої кричав та декілька разів вдарив сина долонею по спині, чим вчинив психологічне та фізичне насильство відносно нього та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 04 грудня 2019 року близько 08 години 20 хвилин ОСОБА_3 за адресою спільного проживання, вчинив сварку зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , в ході якої виражався в його сторону нецензурною лайкою, кілька разів вдарив його по обличчю, чим вчинив психологічне та фізичне насильство відносно нього, та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 20 січня 2020 року ОСОБА_3 за адресою спільного проживання, вчинив сварку зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , в ході якої виражався в його сторону нецензурною лайкою.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо свого сина ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань, які згідно висновку судово-психологічної експертизи № 162 від 08.04.2020 супроводжувались накопиченням емоційних переживань образливості, приниженої гідності в поєднанні зі страхом за своє життя та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_3 .
Дії ОСОБА_3 органами досудового слідства кваліфіковані за ст. 126-1 КК України - як вчинення домашнього насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань.
В ході судового розгляду учасниками кримінального провадження було укладено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.
Відповідно до цієї угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість за ст.126-1 КК України.
Сторони угоди погодились на призначення покарання ОСОБА_3 за ст. 126-1 КК України у виді у виді 2 (два) років позбавлення волі з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
В угоді сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, права та обов`язки сторін угоди.
Суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 473 КПК України роз`яснив обвинуваченому та прокурору їх права, наслідки укладення угоди, наслідки затвердження та невиконання угоди про визнання винуватості.
Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив, що угода відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства. При цьому, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам законодавства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Укладення угоди було добровільним, сторони примирилися. Відсутні підстави вважати, що виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є неможливим.
Обвинуваченому суд роз`яснив, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом і відповідно до ст. 389-1 КК України умисне невиконання засудженим угоди про визнання винуватості карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.
Прокурор в судовому засіданні вважала за необхідне затвердити дану угоду, оскільки вона відповідає інтересам суспільства та не порушує права третіх осіб.
Обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в обсязі обвинувачення, просив застосувати узгоджений вид та міру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 126-1 КК України є правильною.
При прийнятті рішення у судовому засіданні, суд має право затвердити угоду про визнання винуватості.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості .
Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України. Обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
На думку суду, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.
Умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси її сторін або інших осіб. У суду немає сумнівів у наявності добровільної згоди на укладення та затвердження угоди.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду покарання.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 394, 473, 474, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду, укладену 24 квітня 2020 року про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000260 від 21.01.2020 року .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1