ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2695/20 Справа № 204/4521/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000942, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 12.04.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.185 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2018 року, у вигляді одного місяця позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у вигляді двох років і одного місяця позбавлення волі
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
23 травня 2018 року, приблизно о 01 годині 46 хвилин, повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де вступив у попередню змову з невстановленою особою на вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 разом з невстановленою особою, того ж дня приблизно о 01 годині 50 хвилин, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає і вони залишаються таємними для оточуючих, шляхом підбору магнітного ключа до вхідної двері під`їзду будинку АДРЕСА_3 , зайшли до будинку, звідки таємно викрали чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме дитячий триколісний велосипед бірюзового (м`ятного) кольору, вартістю 2 080 гривень 50 копійок, після чого, разом з викраденим майном, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 080 гривень 50 копійок.
В апеляції:
- захисник просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження. Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 негайно звільнити з-під варти.
В обґрунтування вказує, що під час досудового розслідування була необхідність у проведенні амбулаторної судово-психіатричної експертизи з метою визначення психічного стану ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна довідка головного лікаря КЗ Дніпропетровський наркологічний диспансер від 16 серпня 2018 року, відповідно до якої, останній перебуває під наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох наркотичних речовин та інших психотропних речовин. Синдром залежності. Вказує, що а ні слідчим, а прокурором не бралася до уваги вказана довідка, що ставить під сумнів осудність ОСОБА_6 .
Також зазначає, що було порушено право ОСОБА_6 на захист, оскільки, згідно вказаної вище довідки, останній не мав права самостійно реалізовувати своє право на захист.
Вказує, що добровільно видане ОСОБА_6 майно, не може бути допустимим доказом по справі, оскільки стороною обвинувачення не доведено того факту, що вказаний дитячий велосипед, є тим самим речовим доказом по справі, оскільки відсутні будь-які документи на підтвердження належності цього майна. Також вказує на відсутність протоколу тимчасово вилученого майна.
Окрім цього посилається на те, що потерпілий і слідчий впізнали ОСОБА_6 на відеозаписі, проте за якими саме ознаками, не відповіли. В матеріалах справи відсутні свідчення кожного свідка, який би бачив вчинення саме обвинуваченим інкримінованого злочину. Вказує, що відеофонограма з оптичного диску є копією, а тому відеозапис не може бути використаний як належний доказ, тобто як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Заслухавши учасників кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке виразилося у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Так, судом першої інстанції безпосередньо встановлено, що за показами потерпілого ОСОБА_9 , він залишив у холі під`їзду належний йому дитячий велосипед, а наступного дня від своєї дружини йому стало відомо про вчинення крадіжки велосипеду з холу під`їзду. Коли він звернувся до голови ОСББ ОСОБА_10 , вони разом переглянули відеозапис з камер відеоспостереження ї встановили, що у ніч з 22 травня 2018 року на 23 травня 2018 року, двоє чоловіків, один з яких ОСОБА_6 викрали належний йому дитячий велосипед.
За показами свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_9 слідує, що 23 травня 2018 року, зранку, вона виявила відсутність належного її чоловіку дитячого велосипеда, який був залишений у холі під`їзду на першому поверсі.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_10 , наданими ним у суді першої інстанції, до нього звернувся потерпілий з проханням надати йому копію відеозапису з камер відеоспостереження. Крім того, на прохання слідчого він добровільно надав копію відеозапису з камер відеоспостереження, який у подальшому був ним переглянутий за участю слідчого та понятих, про що був складений протокол демонстрації відеозапису, у якому він поставив свій підпис.
Покази потерпілого та свідка ОСОБА_11 підтверджуються і дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту, під час проведення якого, обвинувачений ОСОБА_6 вказав на обставини викрадення ним у ніч на 23 травня 2018 року, дитячого велосипеду; відеозаписом з камер відеоспостереження, з якого видно, що 23 травня 2018 року, приблизно о 01 годині 50 хвилин, один із хлопців, які увійшли до під`їзду, вийшов з під`їзду утримуючи у руках дитячий велосипед.
Отже відсутні правові підстави, вважати, що зазначений відеозапис з камер спостереження, який був переглянутий судом першої інстанції у судовому засіданні є не допустимим доказом, оскільки диск з відеозаписом добровільно надав свідок ОСОБА_10 , факт чого останній безпосередньо підтвердив в судовому засіданні, а тому надання цього диску з відеозаписом безпосередньо свідком, колегія суддів не вважає порушенням вимог ст. 93 КПК України, так як сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом, в тому числі, отримання від фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, надані потерпілим та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими доказами, наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи з метою визначення психічного стану ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції була призначена така експертиза, та відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 321 від 19 листопада 2019 року, ОСОБА_6 , під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Посилання захисника стосовно того, що вказана експертиза була проведена не під час досудового розслідування, а 19 листопада 2019 року, тобто через один рік та шість місяців після вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки на вирішення експертів були поставлені питання, які стосуються психічного стану ОСОБА_6 саме на період інкримінованого йому кримінального правопорушення, а застережень щодо призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи під час розгляду кримінального провадження в суді, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
З наведеного також слідує про відсутність передбачених статтею 52 КПК підстав для залучення захисника, з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника. Колегія суддів також зважає, що відповідно до протоколу роз`яснення права на захист, обвинувачений ОСОБА_6 , добровільно відмовився від послуг захисника та виявив бажання захищати себе самостійно. Під час розгляду кримінального провадження в суді, ОСОБА_6 було призначено безоплатного захисника, а тому відсутні підстав вважати, що право обвинуваченого на захист було порушено.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника стосовно сумнівів доведеності факту того, що добровільно виданий ОСОБА_6 дитячий велосипед є тим самим речовим доказом по справі, то колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина була належним чином досліджена судом першої інстанції, та апеляційний суд погоджується з його висновком, оскільки, відповідно до заяви ОСОБА_6 , останній добровільно видав співробітникам поліції викрадений ним дитячий велосипед «Cross One», який був оглянутий і потерпілий ОСОБА_9 надав розписку про отримання належного йому дитячого велосипеда на відповідальне зберігання, що підтверджено ним у суді першої інстанції при наданні показів.
Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як на це вказує захисник в апеляції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
Апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку і виправдання обвинуваченого з тих мотивів, які наведені захисником в апеляції, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який позитивної соціальної характеристики не має, Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, суд не знайшов, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений скоїв злочин в період іспитового терміну, через досить невеликий проміжок часу після ухвалення відносно нього попереднього вироку.
Враховуючи наведені обставини, покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції в межах санкції інкримінованого злочину, розмір якого є в повній мірі справедливим, з застосуванням положень ст.71 КК України , є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вирок суду змінити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4