Ухвала

23 грудня 2020 року
м. Київ

Справа № 286/1641/17
Провадження № 51-6185 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

З касаційної скарги та доданої до неї копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що прокурор посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежився лише формальним посиланням на порушення

ст. 419 КПК України, при цьому не вказує, які конкретно доводи його апеляційної скарги, в порушення вказаної законодавчої норми, суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Окрім цього, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, серед іншого з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, прокурором взагалі не наведено конкретних доводів щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому, в обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині, прокурор спочатку вказує, на обставини, які враховано судом при призначенні покарання засудженому, а в подальшому зазначає, що ці доводи є похідними, та витікають із істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим допускає суперечностей.
Таким чином, відсутність у касаційній скарзі належного обґрунтування підстав, передбачених у ст. 438 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою прокурора.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від

17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3