Справа № 645/2900/20
Провадження № 1-кп/645/654/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000972 від 13.05.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, що має середню-спеціальну освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01.09.2008 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.09.2014 року звільнено 26.09.2014 року з Диканівської виправної колонії Харківської області № 12 умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 7 днів; 03.03.2016 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.09.2008 року та призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 23.12.2019 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановив:

ОСОБА_4 , 12 травня 2020 року, приблизно о 19 годині, разом зі своїм батьком ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті особистих непризнаних відносин, зумовлених агресивною поведінкою, виник словесний конфлікт з його батьком ОСОБА_7 , в результаті якого у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та настання негативних наслідків, бажаючи діяти саме таким чином, перебуваючи в кімнаті вищевказаної квартири, в той час, коли батько знаходився у положенні сидячі в кріслі, підійшов до останнього та наніс йому один удар кулаком правої руки в область голови, а саме в фронтальну частину лоба, вище міжбрів`я. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1081-С/20 від 14.05.2020 року ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани, синців на голові, по ступеню тяжкості це легке тілесне ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6-ти днів, але не більше трьох тижнів (21 дня) (відповідно до п.п. 2.3.1 «а», п 2.3.4 Наказу МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що він в травні 2020 року, у другій половині дня, разом з батьком знаходилися дома за адресою: АДРЕСА_1 . Між ним та батьком виник словесний конфлікт в ході якого батько провокував його на конфлікт, він підійшов до останнього та кулаком правої руки вдарив ОСОБА_7 у фронтальну частину лоба, від удару у батька пішла кров, після чого ОСОБА_7 пішов до сусідів та викликав поліцію.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України суд вважає доведеною.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий.

Згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР ОСОБА_4 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався, згідно довідки КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» на диспансерному обліку ОСОБА_4 не перебуває, не одружений, не працює.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно досудової доповіді, підготовленої провідним інспектором Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, виправлення даної особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи усе викладене вище, на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки він не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя