Справа 355/1264/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2186/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

8 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 24 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лоцкине, Баштанського району, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

07.05.2018 року близько 05 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 81 км автодороги «Київ-Харків» проїжджаючи поворот на с. Семенівка, Баришівського pайону, Київської області, в правій смузі в напрямку м. Києва, порушивши вимоги п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» не був уважний, та проявивши злочинну недбалість порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху», перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності своїх дій та виїхав на крайню праву смугу розгону в напрямку м. Києва, де в нерухомому стані знаходився сідловий тягач марки «Renault Magnum» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у складі автопоїзда із напівпричепом марки «Schwarzmuller» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував із задньою частиною напівпричепа марки «Schwarzmuller» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходився у нерухомому стані.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 115 від 07.05.2018 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 , 1990 року народження виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми (обширна рана обличчя, численні переломи кісток черепа, розчавлення правої гемісфери, набряк головного мозку); закрита травма грудної клітини (садна та синці грудної клітини, численні переломи ребер, крововиливи у прикореневих ділянках легень); закрита травма черева (кров у черевній порожнині, розчавлення печінки, розрив селезінки); перелом правого плеча, численні садна та рани кінцівок.

Смерть ОСОБА_9 наступила від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа.

Виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження прижиттєві, виникли перед настанням смерті від дії тупого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). Оцінюються в сукупності та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які в даному випадку призвели до настання смерті. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися у особи, яка на момент ДТП знаходилася в салоні автомобіля.

Грубе порушення водієм ОСОБА_8 , вимог пунктів 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, просив вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 послався на те, що вирок суду є необґрунтованим, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом помилково не визнано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Вважає, що судом при призначенні йому покарання не враховано особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, також не враховано його ставлення до вчиненого та поведінка після вчинення злочину.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився. Апеляційний суд неодноразово намагався повідомити ОСОБА_8 про час і місце розгляду апеляційної скарги, проте в судові засідання ОСОБА_8 не з`являвся, номер телефону, який зазначений в апеляційній скарзі, не обслуговується. Прокурор та потерпіла не заперечували щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , який не звертався до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги за його участю.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 визнав винним себе у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги обвинуваченого виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Необгрунтованими є посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом помилково не визнано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки як вірно зазначено у вироку суду, розкаяння передбачає собою, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував завдані злочином збитки потерпілій.
Крім того потерпіла зазначила, що за весь час, що минув з моменту загибелі її сина, обвинувачений ОСОБА_8 жодного разу не звернувся до неї, не попросив вибачення та не запропонував надати допомогу.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, наслідки, що настали, ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_8 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Підстав для зміни вироку колегія суддів не знаходить, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя