Справа №639/7843/19
Провадження №1-кс/639/2957/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2020 року м. Харків

Суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , захисника - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні № 0000400 від 17.11.2017 року (справа №639/7843/20; провадження №1-кп/639/180/20) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває справа №639/7843/19 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000400 від 17.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.
Судовий розгляд здійснюється одноособово у складі судді ОСОБА_4
24.12.2020р. до суду надійшла заява захисника ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від участі у вказаному кримінальному провадженні.

Заява мотивована тим, що 12 листопада 2020 року головуючий суддя ОСОБА_4 поставив на обговорення питання в порядку ст. 349 КПК України про обсяг доказів та порядку їх дослідження, надавши перше слово прокурору. Прокурор, висловлюючи свою думку, зазначив про необхідність допитати свідків, вивчити матеріали та допитати обвинувачених.
Таким чином, на думку захисника, прокурор під час свого виступу не вказав жодного письмового доказу, яким має намір доводити позицію сторони обвинувачення, а лише послався на доказування тими матеріалами, які були подані ним до обвинувального акту, а також на необхідність допиту свідків, не зазначивши при цьому даних, що надають можливість їх ідентифікувати. Однак головуючий суддя ОСОБА_4 почав ставити навідні запитання, фактично допомагаючи прокурору виконувати свої професійні обов`язки.
Так, головуючий суддя запитав кого саме зі свідків необхідно допитати та яка їх кількість. Прокурор, не навівши їх прізвищ та адрес, лише повідомив кількість свідків.
Після цього головуючий суддя поставив прокурору навідні запитання, з`ясовуючи чи просить прокурор допитати всіх свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів, та чи наполягає він на повному дослідженні письмових доказів і допиті обвинувачених, на що прокурор відповів ствердно.
Сторона захисту наголошує на тому, що прокурор не посилався на свідків, зазначених в реєстрі, не просив повного дослідження письмових доказів, тобто не вчинив необхідних процесуальних дій, спрямованих на подання до суду доказів обвинувачення.
Тому, на думку захисника, головуючий допустив втручання в самостійне обстоювання стороною обвинувачення її правової позиції, порушив баланс рівності прав на подання доказів, а також прийняв на себе функції обвинувачення, що свідчить про упередженість головуючого.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав заяву про відвід, просив її задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Суддя ОСОБА_4 , подавши відповідну заяву, просив розглядати заявлений йому відвід без його участі, у зв`язку з зайнятістю у інших судових засіданнях.

Прокурор ОСОБА_8 в поданій до суду заяві просив заявлений стороною захисту відвід судді ОСОБА_4 розглядати без його участі. При цьому прокурор у вказаній заяві висловив думку щодо безпідставності та необґрунтованості заявленого відводу та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи це тим, що рішення суду, постановлене 12 листопада 2020 року, яким зобов`язано сторону обвинувачення в письмовій формі надати обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, є обґрунтоване та законне, адже , зважаючи на значний обсяг матеріалів кримінального провадження - 43 (сорок три) томи, доцільно було б конкретизувати об`єм доказів, які суд повинен буде дослідити в судових засіданнях. Вказану позицію суду підтримала в судовому засідання сторона захисту, яка також наполягала на наданні прокурором письмового переліку досліджуваних доказів. Жодних дій, які б викликали сумнів у неупередженості з боку судді ОСОБА_4 в судовому засіданні, не допущено.
Заслухавши захисника ОСОБА_3 , перевіривши доводи заявленого відводу, суд приходить до такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у статтях 75, 76 Кримінального процесуального Кодексу України і їх перелік є вичерпним.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Між тим, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді; обставин, які б викликали сумнів в його неупередженості і унеможливлювали винесення ним об`єктивного рішення у справі не встановлено.

Суду не надано переконливих доказів упередженості судді ОСОБА_4 щодо розгляду відповідного кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Сторона обвинувачення, сторона захисту має право відмовитися від проголошення вступної промови. Право проголосити вступну промову першою надається стороні обвинувачення, після чого вступну промову проголошує сторона захисту.
Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Отже, проголошення вступної промови є правом, а не обов`язком сторін кримінального провадження, а рішення щодо обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження вирішуються судом.
Більше того обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження можуть бути змінені, зокрема, збільшено обсяг доказів, тобто рішення з вказаного питання, прийняте відповідно до ст. 349 КПК України, не є остаточним.
При цьому частиною 6 статті 22 КПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.
Отже, дії головуючого ОСОБА_4 , на які посилався захисник ОСОБА_3 , не суперечать, а навпаки, узгоджуються з положеннями ст. ст. 22, 321, 349 КПК України.

Таким чином, підстави, на які посилається заявник у своїй заяві про відвід судді ОСОБА_4 не містять будь-яких об`єктивних відомостей щодо можливої зацікавленості судді під час здійснення судового розгляду та не ставлять під сумнів його об`єктивність, а подана заява фактично зводиться до незгоди з діями головуючого та містить припущення щодо неупередженості головуючого.

Незгода з прийнятими рішеннями головуючого не є підставою для його відводу, передбаченою п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України.

Сторона вправі не погоджуватись із діями та рішеннями, однак така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій судді під час розгляду кримінального провадження.

Захисником ОСОБА_3 не доведено наявності обставин, які викликали б сумніви в неупередженості головуючого ОСОБА_4 і унеможливлювали б винесення ним об`єктивного рішення у справі.

З урахуванням наведеного, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_4 , а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні № 0000400 від 17.11.2017 року (справа №639/7843/20; провадження №1-кп/639/180/20) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1