Справа № 1-976/10
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника клопотання ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

встановив:
До Рівненського міського суду Рівненської області звернувся ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту з частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що під час досудового слідства постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України ОСОБА_6 від 10.09.2010 року накладено арешт на майно, а саме частини квартири АДРЕСА_1 .

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2010 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 (половини) майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Ухвалою Апеляційного суду від 22.03.2011 року вирок Рівненського міського суду від 08.12.2010 року відносно ОСОБА_4 змінено. Виключено з вироку вказівку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Заявник вказує, що у зв`язку з існуванням арешту накладеного на майно він не може розпоряджатися своєю власністю. Надав суду копії свідоцтва про право власності на квартиру та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримував повністю та просив суд її задовольнити. Захисник підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому.

Прокурор щодо задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши думку прокурора, заявника та захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України ОСОБА_6 від 10.09.2010 року накладено арешт на майно, а саме частини квартири АДРЕСА_1 .

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2010 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 (половини) майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Ухвалою Апеляційного суду від 22.03.2011 року вирок Рівненського міського суду від 08.12.2010 року відносно ОСОБА_4 змінено. Виключено з вироку вказівку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень КПК України (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки, постанова слідчого про накладення арешту на майно, була винесена до дня набрання чинності КПК України 2012 року, за таких обставин, заява про зняття арешту з майна розглядається в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до п. 8 ст. 324 КПК України (1960 року) при постановленні вироку суд має вирішити питання, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст.ст. 125-126 КПК України (1960 року) арешт на майно по кримінальній справі накладається з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 409 КПК України (1960 року), питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 411 КПК України (1960 року), питання зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, викликається також при необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих осіб не зупиняє розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою Апеляційного суду від 22.03.2011 року вирок Рівненського міського суду від 08.12.2010 року відносно ОСОБА_4 змінено, виключено з вироку вказівку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, цивільні позови та судові витрати у кримінальній справі відсутні, а також що квартира на яку накладено арешт є об`єктом права власності не лише ОСОБА_4 , а і інших осіб, враховуючи що право власності володільця майна, гарантується Конституцією України, ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, суд приходить до переконання про обґрунтованість клопотання про скасування арешту майна, оскільки у застосуванні цього заходу відпала потреба, а тому накладений арешт слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 125 - 126, 409, 411 КПК України (1960 року), п. 9 Перехідних положень КПК України (2012 року), суд -

постановив:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , на яке накладено арешт постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України ОСОБА_6 від 10.09.2010 року, а саме: частини квартири АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1