Справа № 522/2446/19
Провадження № 1-кп/522/651/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002866 від 10 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Марокко, марокканця, громадянина Марокко, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002866 від 10 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 заявила клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на наступне.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Обвинувальний акт має містити відомості зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України при цьому в даному підсумковому документі досудового розслідування не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
При складанні обвинувального акта прокурор вимог закону не виконав.
В порушення вимог ч. 1 ст. 2 КК України, в обвинувальному акті у висновку формулювання обвинувачення безпідставно вказується, що обвинувачений «реалізуючи свій злочинний умисел». Такий висновок досудового слідства передвчасний та суперечить вимогам ч. 2 ст. 2 КК України.
Обвинувальний акт та реєстр від 29.12.2018 року не надавався, ані підозрюваному, ані захиснику. Невідомо з яких причин було змінено обвинувачення і в якому порядку, оскільки обвинувальний акт від 27 листопада 2018 року ніхто не скасовував, хоча він і не вказаний в реєстрі матеріалів кримінального провадження.
В тексті обвинувального акта передбачена і зазначена кількість доданих до нього аркушів з розпискою про отримання акта і реєстру, але аркуші обвинувального акту та реєстр не пронумеровані.
В порушення вимог ч. 1 ст. 37 КПК України, обвинувальний акт затверджений та підписаний одним і тим самим прокурором. Затвердження обвинувального акту є обов`язком прокурора, який призначений старшим групи. Дані щодо старшого групи в обвинувальному акті не вказані, а старшим групи є прокурор ОСОБА_6 .
В порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті невірно вказано його дату складання та затвердження.
В тексті обвинувального акта не зазначено розписку про отримання акта і реєстру, але не надана розписка про отримання акта і реєстру жодним учасником кримінального провадження, особливо захиснику.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 р. «суди мають ураховувати ... форму вини, мотив, ступінь здійснення злочинного наміру тощо». Відомості щодо форми вини, мотивів та ступеня здійснення злочинного наміру ОСОБА_3 в обвинувальному акті не вказуються.
27.11.2018 року ОСОБА_3 , в порушення ч. 4 ст. 291 КПК України, отримав копію обвинувального акту без реєстру матеріалів, про що був зроблений відповідний запис у розписці про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 27.11.2018 року.
ОСОБА_3 вручили обвинувальний акт в редакції від 27.11.2018 року, однак до суду прокурором було подано обвинувальний акт в редакції від 29.12.2018 року. У обвинувальному акті жодним чином не відображається на підставі чого відбулося перезатвердження обвинувального акту.
Крім того, норми КПК України не містять порядку перезатвердження обвинувального акту.
Ель ОСОБА_7 копія обвинувального акту з додаткам в редакції від 29.12.2018 року не вручалася. До обвинувального акту було додано розписку про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в якій зазначено, що нібито ОСОБА_3 від підпису відмовився у присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Відомості що містяться в даній розписці є упередженими та не об`єктивними та не можуть братися судом до уваги, оскільки особи, в присутності яких ОСОБА_3 нібито відмовився від підпису, є слідчими Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, а також слідчий ОСОБА_11 , яка склала обвинувальний акт.
Згідно із вимогами КПК України в обвинувальному акті, після закінчення слідства, зазначаються: обставини справи, як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого обвинуваченим.
Не зважаючи на наявність в обвинувальному висновку вказівки на мету інкримінованих дій обвинуваченого, мотив його дій не описаний.
Вимоги щодо конкретності обвинувачення, у цьому обвинувальному акті не виконані, а отже це призводить до порушення права на захист.
Призначення судового розгляду за наявності викладених вище недоліків і порушень закону з їх усуненням прокурором на наступних стадіях провадження законом не передбачено.
Перевірений обвинувальний акт підлягає поверненою прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє змінити обвинувачення в суді, а не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановлені нових фактичних обставин кримінально правопорушення.
При повернені обвинувального акта прокурору враховується також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Законодавець при складанні КПК України розраховував на те, викладені прокурором в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення будуть абсолютно достовірними і при доведені прокурором в суді ці обставини в незмінному вигляді будуть відображені в обвинувальному вироку без використання можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України оскільки лише за таких умов буде досягатись мета справедливого правосуддя в розумні строки без коригування прокурором обвинувачення у суді.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам ст. 2 КПК України, за якою «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тіш, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».
Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо повернення обвинувального акту.
Обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_3 і реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають встановленим вимогам закону.

Органами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002866 було допущено порушення основоположних прав обвинуваченого і завдань КПК.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії»,

детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально

проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинувачені, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Право підозрюваного на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для спростування підозри або обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні, визначеної п. 6 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Таким чином, відсутність в даному обвинувальному акті конкретності обвинувачення унеможливлює якісний та повний захист обвинуваченого і, як наслідок, є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, суд згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повинен повернути обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і який після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 формулювання обвинувачення повністю відтворює зміст фактичних обставин вчинення злочину, а тому суд вважає, що слідчий не виконав вимог щодо формулювання обвинувачення, що матиме наслідком порушення права обвинуваченого на захист.

Вищезазначене свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, оскільки суд у подальшому пов`язаний межами фактичних обставин, встановлених у ході досудового розслідування, і детально не виписаних у обвинувальному акті, що передбачає на зазначеній стадії процесу повернення обвинувального акту прокурору, який його затверджував.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002866 від 10 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3, для усунення недоліків.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки.
На ухвалу протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду.

Суддя:

16.11.2020