Дата документу 30.09.2020 Справа № 332/897/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/897/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1313/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, громадянка України, маючий середню спеціальну освіту, офіційно не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 8 серпня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
2) 10 серпня 2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
3) 9 листопада 2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі;
4) 23 жовтня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 2 місяців обмеження волі,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні 4 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

30 грудня 2019 року приблизно о 14 год. 10 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, знаходячись у торговому залі магазину «Єва-10113» ТОВ «РУШ», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної 54-а, переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала зі стелажу прилавку побутових товарів відділу магазину товар, поклавши його до своєї жіночої сумки. Після цього, ОСОБА_7 вийшла з приміщення магазину, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальний збиток на загальну суму 602 грн. 44 коп.
Крім того, 31 грудня 2019 року приблизно о 11 год. 35 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, знаходячись у торговому залі магазину «Єва-10113» ТОВ «Руш» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 54-а, переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала зі стелажу прилавку побутових товарів відділу магазину товар, поклавши його до своєї жіночої сумки. Після цього, ОСОБА_7 вийшла з приміщення магазину, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 1269 грн. 90 коп.
Крім того, 1 січня 2020 року приблизно о 16 год. 25 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, знаходячись у торговому залі магазину «Єва-10113» ТОВ «Руш», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 54-а, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала зі стелажу прилавку побутових товарів відділу магазину товар, поклавши його до своєї жіночої сумки. Після цього, ОСОБА_7 вийшла з приміщення магазину, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальний збиток на загальну суму 333 грн. 50 коп.
Крім того, 11 січня 2020 року приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, знаходячись у торговому залі магазину «Єва-10113» ТОВ «РУШ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 54-а, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала зі стелажу прилавку побутових товарів відділу магазину товар, поклавши його до своєї жіночої сумки. Після цього, ОСОБА_7 вийшла з приміщення магазину, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальний збиток на загальну суму 569 грн. 7 коп.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ОСОБА_7 щиро розкаялася, що є пом`якшуючою покарання обставиною.

Крім того, ОСОБА_7 здійснює догляд за своєю сестрою, яка є особою з інвалідністю, повністю визнала свою провину та пообіцяла, що більше не буде скоювати злочини, а також працює неофіційно займається дрібною торгівлею на ринках, береться за будь-який можливий підробіток.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України більш м`яке покарання, яке не буде пов`язано з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченої ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченої фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, встановив відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, офіційно не працевлаштована, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, здійснює догляд за особою з інвалідністю, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції врахував повне визнання обвинуваченою своєї вини, кількість епізодів злочинної діяльності, факт вчинення злочинів безпосередньо після засудження до покарання у виді обмеження волі за попереднім вироком.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачена раніше 4 рази судима за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів середньої тяжкості проти власності, має не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості, вчинила інкриміновані їй 4 епізоди кримінального правопорушення через менш ніж місяці після призначення покарання у вигляді обмеження волі за попереднім вироком, раніше неодноразово звільнялась від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в її особистості й не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків вона для себе не зробила та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачена офіційно не працює та суспільно-корисною працею не займається (факт неофіційного працевлаштування будь-якими доказами не підтверджується), а попередній кримінальний досвід та періодичність злочинної діяльності свідчать про те, що вона заробляла на життя шляхом вчинення корисливих злочинів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою можливо лише з призначенням їй покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_9 було призначене покарання не в максимальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченої, наявність у неї не знятих та не погашених судимостей, факт неодноразового звільнення від відбування покарання з випробуванням в минулому, кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення крадіжок після призначення реального покарання за попереднім вироком, та дані про особу обвинуваченої, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 2 років 1 місяців позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 повністю визнала свою вину та здійснює догляд за своєю сестрою, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченій покарання та прийшов до висновку про можливість призначення їй покарання не в максимальних межах санкції.

Також колегія суддів зазначає, що наявність фактичних сімейних відносин та здійснення догляду за особою з інвалідністю не можуть також бути підставами для призначення покарання з випробуванням чи пом`якшення особі покарання, оскільки ці обставини не утримали обвинувачену від вчинення 4 епізодів умисного корисливого злочину середньої тяжкості.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої в частині того, що щире каяття ОСОБА_7 є обставиною, що пом`якшує покарання, є аналогічними тим, які були перевірені судом першої інстанції, який проаналізувавши їх, прийшов до обґрунтованого висновку про їх неспроможність та про відсутність у неї щирого каяття з викладенням мотивів, з якими колегія суддів повністю погоджується.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4