У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.11.2020 року, якою задоволено клопотання дізнавача СД Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області про арешт майна.

учасники судового провадженн

прокурор: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.11.2020 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна відмовити.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання дізнавача СД Баштанського ВП про арешт майна. Накладено арешт на автомобіль «Mersedes-Benz 312D» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причіп з реєстраційним номером НОМЕР_2 , та інші речі, вилучені в ході огляду місця події 09.11.2020 року.

__________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/911/20 Слідчий суддя: ОСОБА_9
Категорія: оскарження ухвали с/с Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно арештував майно, порушивши права третіх осіб, яким належать арештований автомобіль та причіп.
Стверджує, що оскільки власники даного майна ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України не причетні, то накладенням арешту на їх майно порушуються їх законні права.
Вважає, що з врахуванням того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України є не тяжким, накладення арешту на майно третіх осіб, якими є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а саме на автомобіль та причіп, явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданнями цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на зазначене майно з метою збереження речових доказів.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання дізнавача СД Баштанського ВП ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 15 ч. 3, 185 ч. 1 КК України, за фактом замаху на крадіжку опори № 19 на ПЛ 35 кВ «Червона-НСП-12 з відгалудженнями на НСП-15,16,35», про арешт транспортних засобів та іншого майна.

Клопотання мотивоване тим, що вищевказані речі були вилучені в ході огляду місця події та 10.11.2020 року визнані речовими доказами й тому з метою їх збереження як знарядь та засобів вчинення кримінального правопорушення необхідно накласти арешт на вказане майно.
Окрім того, в клопотанні було зазначено, що дізнавач вказані речові докази ще не оглядав, у зв`язку з чим для їхнього збереження необхідно накласти на них арешт.
Задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий суддя вказав, що дізнавачем у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, існують підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та вилучені речі ще не оглянуті

дізнавачем, а тому мають бути збережені в наданому стані для їх докладного огляду відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, пояснення апелянта на підтримку своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є законними власниками транспортного засобу«Mersedes-Benz 312D» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та причіпу з реєстраційним номером НОМЕР_2 , повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 15 ч. 3, 185 ч. 1 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на залишення слідчим суддею поза увагою недотримання вимог ч.2 ст.64-2 КПК України при зверненні дізнавача з клопотанням про арешт майна.

На підставі даних, які містяться в клопотанні про арешт майна, можна зробити висновок, що і ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні мають статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, нормою ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.

Разом з цим, клопотання про арешт вилученого майна подано дізнавачем СД Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, що є недотриманням вимог ч.2 ст.64-2 КПК України.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Все вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на автомобіль «Mersedes-Benz 312D» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та причіп з реєстраційним номером НОМЕР_2 , власниками яких є треті особи- ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі клопотання, яке подане не прокурором, а дізнавачем СД Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.11.2020 року скасувати.
Постановити свою ухвалу, якою клопотання дізнавача СД Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на металевий лом, металевий балон червоного кольору з пропаном, синій металевий балон з киснем з гумовими шлангами та металевим різаком, які було вилучено в ході огляду місця події 09.11.2020 року та визнані речовими доказами постановою від 10.11.2020 року.
В частині клопотання про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Mersedes-Benz 312D» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: