У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 15 листопада 2017 року Приволжським районним судом м. Казані Республіки Татарстан за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (надалі КК Російської Федерації),
- якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

Встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.
Просить ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, змінити в частині приведення вироку Приволжського районного суду м. Казані Республіки Татарстан Російської Федерації від 15 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України. ОСОБА_5 визнати засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (надалі КК України), до позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, без конфіскації майна. В решті ухвалу залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Приведено у відповідність із законодавством України вирок Приволжського районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15 листопада 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначено, ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України, що підлягає відбуванню за вироком Приволжського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15 листопада 2017 року, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 відбутий ним строк покарання з 16 січня 2018 року.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 16 серпня 2016 року до 15 січня 2018 року (включно) з розрахунком: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого.
Апелянт не погоджується з ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, вважає її винесеною з порушенням норм матеріального права.
Стверджує, що допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування ухвали суду в частині кваліфікації його дій та в частині визначення строку покарання у виді позбавлення волі, із постановленням нової ухвали з визначенням остаточного строку відбування покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
03 вересня 2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Приволзького районного суду м. Казані від 15 листопада 2017 року (далі - Вирок) відносно засудженого громадянина України ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою в особливо великому розмірі) до 12-ти років позбавлення волі.
В обґрунтування клопотання зазначено, що Вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Республіці Татарстан», кінцевий строк відбування покарання 15.08.2028 року. Останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_5 в Україні - : АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 . Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_5 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який вважав, що судом першої інстанції прийнято вірне рішення, вивчивши матеріали судового провадження апеляційний суд дійшов наступного.
У відповідності до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. l ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Пунктами а), d) статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим аніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, аніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненного з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі «Інтернет» включно), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Кримінальним законом України відповідальність за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненного з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі «Інтернет» включно), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.
Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає максимальний строк основного покарання у вигляді позбавлення волі 12 (дванадцять) років, за таких підстав ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України не може бути призначено основне покарання більше 8 років позбавлення волі (дві третини максимального строку позбавлення волі, передбачено санкцією ч. 3 ст. 307 КК України).
За вказаним кримінальним законом, з урахуванням положень ст. 68 КК України, суд першої інстанції визначив ОСОБА_5 основне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.
За такого, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковано інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а за такого і не вірно визначений строк позбавлення волі, на підставі вироку суду іноземної держави є неприйнятними, оскільки вони суперечать положенням національного та міжнародного законодавства.
Засуджений про умови приведення вироку у відповідність із діючим законодавством України ознайомлений, що підтверджується його розпискою з особистим підписом.
Крім того, слід зауважити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 421 КПК України ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Тоді як з тексту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , вбачається що апелянт фактично ставить питання про погіршення його становища, оскільки зазначає в апеляційній скарзі про необхідність визначення йому частини статті закону України про кримінальну відповідальність за більш тяжким злочином ніж той, за яким ОСОБА_5 було засуджено за вироком Приволжського районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15 листопада 2017 року.
За наведеного, апеляційна скарга засудженого є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532, 603, 610 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: