Провадження № 11-кп/4820/564/20
Справа № 689/2334/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000287 від 23.10.2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.07.2020 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.07.2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, працюючу молодшою медичною сестрою Ярмолинецької ЦРЛ, розлучену, раніше не судиму, особу з інвалідністю ІІІ групи,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено їй покарання у виді 1 рік і 6 місяців позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 грн.
В частині решти вимог цивільного позову відмовлено.
Судові витрати у справі відсутні.

Доля речових доказів вирішена відповідно ст. 100 КПК України.
Як вбачається з вироку, 22.10.2019 р., близько 15:00 год. ОСОБА_11 , перебуваючи на земельній ділянці, яка розташована поруч із її господарством, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту умисно нанесла ОСОБА_9 не менше одного удару дерев`яною палицею у ділянку лівого передпліччя, заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою лівого передпліччя, косо-поперечного перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення відламків.
Своїми діями, які виразились в умисному нанесенні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Вважає, що судове розслідування проведено упереджено, вирок не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, в їх сукупності, а вина ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину не доведена, оскільки досудове розслідування проведене з грубим порушенням прав його підзахисної, а надані суду докази є недопустимими, так як отриманні внаслідок істотних порушень прав та свобод людини.
Зазначає, що у вироку суду не вірно викладенні показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які кардинально відрізняються від зазначених в мотивувальній частині вироку показах вищевказаних осіб. Стверджує, що ОСОБА_7 біля 15 год. 22.10.2019 року не наносила ОСОБА_12 жодного удару в область передпліччя лівої руки, так як до 15 год., взагалі її не було на городі, що також підтвердив сам потерпілий. Ці покази обвинуваченої підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Зауважує, що потерпілий ОСОБА_12 на протязі всього досудового та судового слідства неодноразово міняв свої покази, плутався в фактичних обставинах справи. Вказує, що інші допитані в суді свідки, жодних чином не свідчили про причетність його підзахисної до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме біля 15 год. 22 жовтня 2019 року.
Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про внесення до ЄРДР кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України і вони стороні захисту не були відкритті. Разом з тим, у витягу з ЄРДР від 23.10.2019 року чітко вбачається, що в нього внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, події якого відбулися 22 вересня 2019 року біля 16 год., в не 22 жовтня 2019 року біля 15 год., а тому, вважає всі слідчі дії які були проведенні досудовим слідством незаконними, а докази недопустимими та неналежними.
Звертає увагу суду на те, що під час проведення слідчого експерименту, на протокол якого як на належним доказ є посилання у вироку, ОСОБА_7 не було роз`яснено ст. 63 Конституції України, тому даний доказ, на його думку, є недопустимим. Вказує, що речовий доказ палиця, також є недопустимим доказом, оскільки під час огляду місця події палиця вилучена не була, а у відділок її приніс потерпілий, а його підзахисна вказане знаряддя злочину не визнає. Вважає, що не передбачена положеннями КПК України та підзаконними нормативно-правовими актами така слідча дія, як винесення слідчим постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення без внесення нових відомостей в ЄРДР.
Таким чином вважає, що зібрані докази отриманні з порушенням кримінального процесуального закону.

Обвинувачена ОСОБА_7 в поданій нею апеляційній скарзі, аргументуючи свої вимоги аналогічними доводами, просить вироку суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження відносно неї закрити у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведеності її вини.

З поданому запереченні на апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника представник потерпілого ОСОБА_10 просить апеляційній скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора про необхідність залишення вироку без змін, пояснення потерпілого та його представника, який заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочинного діяння відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними доказами по справі, яким суд дав вірну кримінально правову оцінку.

Як вбачається з вироку обвинувачена ОСОБА_7 визнала, що 22.10.2019 р. між нею та потерпілим виник конфлікт з приводу використання суміжної земельної ділянки, в ході якого вона нанесла два удари ОСОБА_9 по лівій руці дерев`яним коликом, однак ставила під сумнів можливість нанесення потерпілому цими ударами саме середньої тяжкості тілесних ушкоджень стверджуючи, що ОСОБА_9 міг сам собі нанести перелом.
ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанції показала, що знайома із ОСОБА_9 давно, вони перебувають у неприязних відносинах. Земельні ділянки ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 та ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 межують із земельною ділянкою площею приблизно 0,04 га, яка не належить жодному з них і належить до земель залізничного транспорту. Цю земельну ділянку тривалий час фактично використовувала сім`я ОСОБА_7 21.10.2019 р. вона почула, що ОСОБА_9 має намір висадити на цій земельній ділянці малину. Тоді вона викликала дільничого, який з`ясувавши, що правовстановлюючих документів на цю ділянку не має ні у неї, ні у ОСОБА_9 , наказав нікому з них цю ділянку не використовувати. Однак, 22.10.2019 р. вона побачила, що ОСОБА_9 вже висадив на цій ділянці малину. ОСОБА_7 почала виривати цю малину. Тоді до неї підбіг ОСОБА_9 і штовхнув її в груди. ОСОБА_7 впала на спину, піднімаючись взяла з землі кілок, яким ОСОБА_12 підв`язував малину та двічі вдарила його по лівій руці. Весь конфлікт тривав приблизно 5-15 хв., почувши який двоє осіб, які проїжджали по вулиці, підійшли до них та наказали ОСОБА_9 її не чіпати. Після цього вона пішла додому.

Винність ОСОБА_7 в інкримінованому злочині підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що земельна ділянка, яка межує із його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_7 площею 0,04 га з 1982 р. незаконно використовується сім`єю батька ОСОБА_7 .. 21.10.2019 р. ОСОБА_9 посередині цієї земельної ділянки забив колики та посадив малину. Після цього, 22.10.2019 р. близько 15:00 він продовжував садити малину вже на своїй земельній ділянці в АДРЕСА_2 і побачив, як син ОСОБА_7 разом із двома хлопцями стали біля коликів, які він забив на спірній ділянці, а ОСОБА_7 почала виривати малину. ОСОБА_9 намагався її зупинити, але присутні хлопці його з погрозами прогнали. Йдучи на свою земельну ділянку ОСОБА_9 сказав, що зверне увагу правоохоронних органів на незаконність оформлення ОСОБА_7 будинковолодіння в АДРЕСА_3 . Тоді ОСОБА_15 вихопила з землі вбитий ОСОБА_9 . кіл довжиною приблизно 1,3 м. завтовшки з держак від лопати і намагалась двічі вдарити його в область голови. Перший удар він відбив по дотичній, а під другий удар, скерований в голову, він підставив руку. Рука хруснула. Підбігла дружина ОСОБА_9 ОСОБА_16 , почала сваритись, а згодом донька ОСОБА_9 ОСОБА_12 викликала поліцію. На наступний ранок його відвезли в Ярмолинецьку ЦРЛ та зробили рентген. Однак перелом виявили лише через п`ять днів.

Дані показання потерпілого підтвердили, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_13 , допитаний в суді першої інстанції, показав, що 22.10.2019 р. він разом із знайомим ОСОБА_17 поїхали в с. Нове Село Ярмолинецького району до майстра по ремонту автомобілів до гаражів, розташованих за залізничною колією. Залишивши автомобіль на вул. Залізничній, вони стежкою хотіли перейти через залізничну колію. Проходячи поблизу спірної земельної ділянки він почув, як ОСОБА_9 нецензурно лаявся на адресу ОСОБА_7 , штовхнув її в груди, від чого вона впала, взяла палицю, яка попалась їй під руку і замахнулась на ОСОБА_9 .. Він бачив нанесення одного удару, від якого ОСОБА_9 захистився рукою. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_18 розборонили їх та з`ясували, що конфлікт стався через малину, посаджену на межі.

Свідок ОСОБА_19 , допитана в суді першої інстанції, ствердила, що в той день вона не була присутня на місці події, але знає, що ОСОБА_7 спокійна та врівноважена, не конфліктна. ОСОБА_12 знає з дитинства, він наглий, скандальний, судимий за згвалтування.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснив, що 22.10.2019 р. його співмешканка ОСОБА_7 пішла на спірну земельну ділянку. Згодом він побачив, що вона впала на городі, але від чого він не знає бо не бачив. Біля неї у той час стояв ОСОБА_9 .. Коли він підійшов на город, то ОСОБА_12 вже пішов з городу.
Покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_14 не доводять, але й не спростовують вини обвинуваченої.

Об`єктивно вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені вказаного злочину, також підтверджується:
- даними протоколу слідчого експерименту від 05.11.2019 р. за участю ОСОБА_16 (а.к.п. 42-46), ОСОБА_7 (а.к.п. 72-77) та від 07.11.2019 р. за участю ОСОБА_9 (а.к.п. 27-31), з якого вбачається факт нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 двох ударів дерев`яною палицею і ділянку лівого передпліччя на спірній земельній ділянці;
- даними висновку експерта № 123 від 26.11.2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою лівого передпліччя, косо-поперечного перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення відламків, які виникли не менш як від однієї дії тупого твердого предмету, яким могла бути дерев`яна палиця чи інший подібний предмет, або при ударі об тупий твердий предмет, падінні ОСОБА_9 з висоти власного зросту та ударі нижньою третиною лівого передпліччя об тупий твердий предмет, по строку свого виникнення можуть відповідати терміну 22.10.2019 р.. Ці тілесні ушкодження по своєму характеру та своїй сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягли тривалий розлад здоров`я - понад 21 добу. (а.к.п. 93-95)

Суд оцінивши наявні докази у кримінальному провадженні в їх сукупності обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.

Доводи апеляційних скарг щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене 22.10.2019 р. о 15:00 год., кваліфіковане за ч. 1 ст. 122 КК України, а внесення відомостей лише про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, вчинене 22.09.2019 р. о 16:00 год., колегія суддів визнає такими, що не свідчить про недопустимість доказів обвинувачення.
Так, слідчий ОСОБА_20 , допитаний в суді першої інстанції, показав, що протокол прийняття заяви був складений 22.10.2019 р., про що і зазначено у ньому, однак, по тексту протоколу щодо дати вчинення діяння помилково зазначено дату 22.09.2019 р. Відповідно, ця помилка перейшла й в інші документи, як-от доручення та повідомлення про початок досудового розслідування. Водночас, у подальших процесуальних документах, як-от постанові про доручення розслідування, дата зазначена належно.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ця вимога була дотримана, а те, що у подальшому з висновку експерта від 26.11.2019 р. з`ясувалось, що тілесні ушкодження належать до середньої тяжкості, а не до легких тілесних ушкоджень, не впиває на правомірність дій органу досудового розслідування. Постановою від 27.11.2019 р. було перекваліфіковано кримінальне правопорушення та внесено відомості про це до ЄРДР (а.к.п. 96-97) та складено повідомлення від 27.11.2019 р. про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (а.к.п. 98-100). Неповнота чи неточність на думку сторони захисту при складанні певних процесуальних документів на досудовому слідстві не впливає на доведеність вини обвинуваченого.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційних скарг про недопустимість речового доказу, а саме пилиці, яка є знаряддям злочину, оскільки ця палиця не була вилучена при огляді місця події, а передана працівникам поліції потерпілим на наступний день, виходячи з наступного.
В суді першої інстанції обвинуваченій та потерпілому було пред`явлено фототаблицю до протоколу огляду палиці від 23.10.2019 р. (а.к.п. 22-25) і обоє визнали ту саму палицю (однак, потерпілий на зображенні більшого масштабу, а обвинувачена на зображенні меншого масштабу). При огляді речового доказу дерев`яної палиці обвинувачена заперечила факт використання саме її, однак, саме ця палиця була оглянута, вилучена та поміщена у встановленому порядку у відповідний пакет протоколом огляду від 23.10.2019 р., відповідає її зображенню у фототаблиці.
Твердження апелянтів, щодо не вірно встановленого часу та місця вчинення злочину, що потягло за собою винесення незаконного судового рішення, є безпідставними

Ні в суді першої ні апеляційної інстанції ніхто не оспорював факт того, що вказана подія відбулась в жовтні місяці за адресою на земельній ділянці, яка розташована поруч з господарством обвинуваченої, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим, суд взяв до уваги покази потерпілого та свідків, що подія відбулась о 15 годині. Підстав не довіряти показанням свідків і потерпілого, в суду першої та апеляційної інстанції немає, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою. Крім того, ці обставини, які є факультативними ознаками об`єктивної сторони злочину, з`ясовані в суді першої та апеляційної інстанції, і підтверджують висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому.

Перевіривши доводи обвинуваченої та її захисника, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони не знайшли свого підтвердження. Всі докази судом, досліджені у повному обсязі, їм надано вірну правову оцінку, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 122 КК України і призначив їй покарання за цим злочином у межах санкції частини статті за якою вона визнана винною, з дотриманням засад передбачених ст. 65 КК України.
Підстав для скасування чи зміни вироку суду, колегія суддів, не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.07.2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді