Дата документу 31.10.2020 Справа № 554/7388/20
У Х В А Л А
іменем України
31 жовтня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання слідчого третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000162 від 30 вересня 2016 року, погоджене прокурором військової прокуратури Харківського регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Майорівна, Новобузького району, Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням, погодженим прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . У клопотанні органу досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументовано наступним.

У провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві перебувають матеріали кримінального провадження №0000162 від 30 вересня 2016 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 зарахований на військову службу до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 призначений на посаду гранатометник 3 відділення 2 взводу 7 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення.

У клопотанні зазначено, що 22 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за місцем розташування АДРЕСА_2 , та до теперішнього часу до військової частини НОМЕР_1 не повертався, та вільний час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Таким чином, слідчий вважає, що солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

30 вересня 2016 року ОСОБА_5 відповідно до вимог ч.1 ст.278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у спосіб, передбачений ст.ст. 133, ч.1 ст.135, 136, 137 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на підставі яких слідчим зроблено висновок про застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий зазначає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, чим перешкоджає проведенню досудового розслідування у розумні строки.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином та запобігання вчиненню останнім нових злочинів проти основ національної безпеки України чи проти громадської безпеки.

На підставі викладеного, ініціатор клопотання, оцінюючи в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, характер вчиненого діяння, тяжкість покарання, що йому загрожує, а саме позбавлення волі від трьох до семи років, з огляду на особу підозрюваного, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків, запобігання спробам останнього вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від органів слідства та суду, вважає, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому просить задовольнити подане клопотання.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, наявна обґрунтована підозра у вчиненні тяжкого злочину. Підозрюваний не з`являвся до слідчого, прокурора з 2015 року. Крім того, застосувати до підозрюваного більш м`які запобіжні заходи неможливо, у зв`язку з чим просив задовольнити клопотання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Разом із тим, із клопотанням не погодився, вказав, що слідчим не обґрунтовано необхідність застосування саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Пояснив, що він взяв відпустку для догляду за хворою матір`ю, яка перебувала у тяжкому стані, по закінченню відпустки мати померла, та він вимушений був затриматися, причин неповернення до військової частини не зміг пояснити. Підозрюваний вказав, що він не має наміру переховуватися та будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню. Зазначив, що працює не офіційно на будівництві, проживає у цивільному шлюбі з дружиною, неповнолітніх дітей та інших утриманців немає. На підставі викладеного, просив застосувати домашній арешт.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому же кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається із матеріалів клопотання, 30 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.4 ст.407 КК України, та зазначено, що 22 червня 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , діючи з метою тимчасово ухилитись від обов`язків несення військової служби, в умовах особливого періоду самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та до 01 липня 2015 року до військової частини не повертався, а з`явившийся у зв`язку з цим вільний час використовую на власний розсуд, не пов`язуючи його із несенням військової служби.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві.

Так, із поданого клопотання слідує, що солдат ОСОБА_5 в порушення вимог ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за місцем розташування АДРЕСА_2 , та до теперішнього часу до військової частини НОМЕР_1 не повертався, а тому такі дії кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

Судом установлено, що 30 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, яке направлено підозрюваному за місцем його служби для вручення останньому у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

У зв`язку з невстановленням місцезнаходження підозрюваного постановою від 30 вересня 2016 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162.

12 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави задоволено клопотання та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На обґрунтування клопотання, як на підставу застосування вказаного запобіжного заходу, прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, а повідомлена ОСОБА_5 підозра є обґрунтованою. При цьому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, доведеності чи недоведеності вини підозрюваного, а також питання належності та допустимості доказів не є предметом розгляду слідчого судді на даній стадії кримінального провадження, та вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Разом із тим, з урахуванням конкретних обставин розслідування, для стороннього об`єктивного спостерігача є зрозумілим причетність ОСОБА_5 до вчинення згаданого кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Отже, надані стороною обвинувачення матеріали свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням (донесення) командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_5 ; висновком службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, призваним по мобілізації солдатом ОСОБА_5 , затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 12 серпня 2016 року, згідно з яким установлені обставини того, що на ім`якомнадира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення старшого лейтенанта ОСОБА_9 , в якому зазначеного, що під час проведення вечірньої перевірки особового складу 7 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення 22.06.2015 року о 21 годині 30 хвилин виявлено відсутність військовослужбовця, призначеного по мобілізації солдата ОСОБА_5 , який самовільно покинув розташування військової частини, а саме військове містечко № НОМЕР_2 , в ході проведення пошуків місцезнаходження даного військовослужбовця не було встановлено; копіями витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 16 березня 2015 року про зарахування солдата ОСОБА_5 в списки особового складу військової частини на всі види забезпечення, та наказу №283 від 23 вересня 2015 року, згідно з яким останнього звільнено від посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до п.116 «Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України», як військовослужбовця, незаконно відсутнього більше десяти днів з 23 вересня 2015 року; протоколами допитів свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тобто дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що ризики, визначені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, знайшли своє достатнє підтвердження, зокрема, підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як він підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Водночас, прокурором не доведені ризики, які відображені в клопотанні та визначені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний вчинити інше кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і доводи підозрюваного з цього приводу не були спростовані.

Разом із тим, встановлені на час розгляду клопотання ризики є реальними, переважають позитивні характеристики підозрюваного, що були ним зазначені.

Відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, так і особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Судом враховуються такі дані про особу підозрюваного, як наявність міцних соціальних зв`язків, проживає у цивільному шлюбі з дружиною, має постійне місце проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02) якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Аналіз наведених обставин та вимог закону, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні, дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Частиною 4 ст.194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї ж статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором клопотання.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Беручи до уваги вік підозрюваного, наявність постійного місця проживання, його майновий стан, наявність міцних соціальних зв`язків, стан здоров`я та перебування на його утриманні дружини та неповнолітньої дитини, наявні позитивні характеристики, а також повідомлення про підозру, конкретні обставини справи, з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними прокурором, враховуючи недоведеність прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні, суд приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На переконання суду, саме такий запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечить належний контроль за його поведінкою і ефективно запобігатиме зазначеним у клопотанні ризикам, а не тримання під вартою, на чому наполягає прокурор, оскільки за вказаних вище обставин та характеру вчиненого діяння такий запобіжний захід є невиправданим, надмірним і не виправдовує такий ступінь втручання у права та свободи особи підозрюваного, а також інших осіб, яких він утримує.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню та до підозрюваного ОСОБА_5 потрібно застосувати більш м`який запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 132, 176-178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити, звільнивши негайно останнього з-під варти в залі суду.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22 години 00 хвилини по 06 годину 00 хвилин наступного дня, в межах строку досудового розслідування, строком на два місяці, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту м.Новий Буг Миколаївської області, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, зобов`язавши передати копію ухвали для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст.382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1