Справа № 216/2443/20
1-кп/214/798/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001290 від 18.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,
сторони та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники- ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -
ВСТАНОВИВ:
Прокурором у судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на строк 60 діб, оскільки ризики, що були наявні на час обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 , кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання зазначили, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не обґрунтовані. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, такий як цілодобовий домашній арешт, враховуючи, що у обвинуваченого ОСОБА_7 хвора мати - ОСОБА_12 , яка потребує постійного догляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 , кожен окремо, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки у нього хворий батько, який потребує його догляду.

Інші учасники судового засідання, кожен окремо, підтримали клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заперечували проти клопотання прокурора.

Вислухавши учасників судового провадження щодо заявленего прокурором клопотання, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не працюють, постійного доходу не мають, можуть переховуватись від суду, вчинити інше правопорушення, також обвинуваченим відомо анкетні дані, та місця мешкання свідків, що вказує на можливість незаконного впливу на них.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їхню можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, що на думку суду, є підставою для продовження останнім саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

При цьому, наявність певних хвороб батьків обвинувачених не свідчить про те, що обвинувачені не будуть чинити тиску на свідків, переховуватись від суду та вчиняти нові злочини, отже не може бути безумовною підставою для непродовження судом обраного слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи його зміни на менш обтяжливий запобіжний захід, оскільки це не спростовує висновки про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можуть вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, містять достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені вказаною статтею, на які вказує прокурор.

Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останніх дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.307 КК України строком на два місяці, тобто строком до 20 грудня 2020 року.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України строком на два місяці, тобто строком до 20 грудня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж семиденного строку із дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3