Справа № 507/1442/19
Провадження № 1-кс/507/333/2020
У Х В А Л А
"25" вересня 2020 р. смт. Любашівка
Представник скаржника в судовому засіданні всі доводи скарги підтримав та пояснив, що ОСОБА_5 є власником автомобіля «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 . Вказаним автомобілем користувався його брат ОСОБА_6 . При проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , вказаний автомобіль 12.10.2019 року був вилучений протоколом огляду місця події. Однак, в подальшому на вказаний автомобіль арешт не накладався та він не визнавався речовим доказом. Вказаний автомобіль він придбав в Республіці Польща, однак документально оформив пізніше через відсутність коштів. На даний час, підозра відносно ОСОБА_6 скасована, однак автомобіль йому не повернуто, що обмежує його права у володінні та користуванні майном. Тому, просив задовольнити скаргу в повному обсязі, зобов`язати орган досудового розслідування повернути йому зазначений автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов такого висновку.
З протоколу огляду від 12 жовтня 2019 року видно, що автомобіль «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію було вилучено в ході проведення огляду місця події та його обшуку.
Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Згідно ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.
В кожному випадку слідчий, прокурор мають зазначити, яким конкретно критеріям відповідає майно, щодо якого заявлено клопотання про накладення арешту: чи воно являлося предметом, знаряддям вчинення злочину, чи воно зберегло на собі його сліди, тощо з наведенням відповідних обґрунтувань такого твердження.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.
Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
За таких обставин автомобіль «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію є тимчасово вилученим майном.
Згідно наданого суду договору купівлі-продажу автомобіля від 10 вересня 2020 року ОСОБА_5 купив автомобіль «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 у Дуда Войцеха Гжегожа. Знаходження вказаного автомобіля на арешт майданчику унеможливлює його митне оформлення, а також перешкоджає у його використанні законним власником.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
На підставі викладеного, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а саме необхідно зобов`язати орган досудового розслідування повернути тимчасово вилучений автомобіль автомобіль «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію власнику.
На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 305-307, 309, 220 КПК України, слідчий суддя,
Зобов`язати Любашівський ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене майно при огляді місця події та обшуку 12 жовтня 2019 року, а саме: автомобіль «LAND ROVER RANGE DCAB» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (KARTA POJAZDU) серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Любашівського
районного суду
Одеської області: ОСОБА_1