ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/1301/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000496 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 25 грудня 2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за п. 2 ч. 2 ст.115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 27 жовтня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до 25 грудня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що обвинувачений значний проміжок часу перебуває під вартою, а тому судом має бути розглянута можливість застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є ідентичним попередньому. Кожного разу як підстави для продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 зазначається тяжкість пред`явленого обвинувачення, можливість впливу на свідків та потерпілого. Наголошує на тому, що потерпілий вже неодноразово надавав покази.

Посилання в ухвалі суду на тяжкість покарання є формальним, абстрактним та таким, що не підтверджується документально (процесуальні чи/та інші документи, які підтверджують спробу вчинити певні протиправні дії, документально оформлені покази свідків чи будь-яких інших осіб з цього приводу тощо), а тому не заслуговують на увагу.

Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, зареєстроване місце проживання.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані та належним чином обґрунтовано висновки щодо наявності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, санкція якої передбачає максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Характер інкримінованого кримінального правопорушення, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, малолітньої дитини, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу судом першої інстанції враховано характер інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від суду, оскільки останній неодружений, утриманців не має, офіційно непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє, не має зареєстрованого місця проживання в м.Херсоні, що у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який могло б забезпечити контроль за поведінкою останнього з боку органів поліції.

Також суд першої інстанції вірно взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, відсутність даних про неможливість утримання ОСОБА_7 під вартою.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, з огляду на те, що на даному етапі судового розгляду в суді першої інстанції вказані особи не допитані, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту, як про те просить в апеляційній скарзі захисник, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.

Твердження апеляційної скарги захисника про необґрунтованість, ідентичність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та ухвали суду першої інстанції суперечать дійсності та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та зареєстроване місце проживання, то вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано не взяті до уваги з огляду на те, що стороною захисту не надано документального підтвердження наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, та постійного місце проживання, що у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який могло б забезпечити контроль за поведінкою останнього з боку органів поліції.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати підставою безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянта, які це заперечують, являються безгрунтовними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3