Справа № 936/276/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/757/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.07.2020року до 17.00год. включно.
Визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, покладених КПК України у розмірі 2 000 000грн.
У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки: 1) прибувати до суду згідно повісток про час та місце розгляду справи; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під ватою на цілодобовий домашній арешт - відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати постійне місце проживання з 22 години по 06 годину та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. На підтвердження своїх апеляційних вимог захисник покликається на суворість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу та можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказує, що на даний час відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_7 має на утриманні матір пенсійного віку, яка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, та малолітнього сина. Вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується. Звертає увагу, що за результатами медичного обстеження, проведеного у слідчому ізоляторі, у ОСОБА_7 констатовано певні захворювання і він потребує спеціального амбулаторного лікування у спеціалізованому медичному закладі, яким не є медична частина слідчого ізолятора. Захисник вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив подану апеляційну скаргу, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченогоч. 3 ст. 307 КК України. Максимальна міра покарання, за інкримінований обвинуваченому злочин становить дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не відпали і не зменшилися. Зокрема, обвинувачений може незаконного впливати на свідків та ухилятись від суду, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у випадку доведеності його вини у вчиненому злочині.
Крім цього, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
При цьому, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою визначено обвинуваченому розмір застави, що є альтернативним запобіжним заходом, і який, на переконання колегії суддів, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зможе запобігти заявленим ризикам.
Апеляційні доводи захисника про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 та керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий:

Судді: