Справа №463/1946/20
Провадження №1-кс/463/1224/20
У Х В А Л А

04 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржників - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим та відмову в задоволенні клопотання,

в с т а н о в и в :

скаржники звернулись до слідчого судді із скаргами на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 10 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим та відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000780 від 29 липня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що постанова слідчого від 10 лютого 2020 року прийнята з порушенням норм КПК України. Мотиви слідчого та його тлумачення положень КПК суперечать чинним нормам, що викладені в статтях 55 та 242 КПК України. Також слідчим не взято до уваги фотокопії та документальний розрахунок фактично завданої шкоди потерпілому. Просять скасувати постанову та зобов`язати «т.в.о директора ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_5 », «начальницю відділу ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_6 » припинити саботаж Закону і законної ухали слідчої судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.06.2019 р. у кримінальній справі №761/24294/19-к, що коїться підлеглим «слідчим ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_7 », відсторонивши останнього від досудового розслідування та від посади...!!!»

Окрім цього, до суду також поступила скарга ОСОБА_4 на вказану вище постанову, яка ухвалою слідчого судді ОСОБА_8 від 13 березня 2020 року була об`єднана в одне провадження із скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Вказану скаргу фактично мотивує тим, що потерпілий, який сам подав заяву про ознаки вчинення проти нього кримінальних деліктів, відразу стає потерпілим з моменту подання такої заяви, проте вказані норми слідчий трактує не правильно. Просить скасувати постанову та зобов`язати «начальницю відділу ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_6 », а також - «т.в.о директора ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_5 » негайно відсторонити «слідчого ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_7 » від досудового розслідування та звільнити з посади за професійною непридатністю.»

В судовому засіданні скаржники скаргу підтримали в повному обсязі, дали аналогічні пояснення. Скаржник ОСОБА_4 суду показав, у постанові про відмову у визнанні потерпілим слідчий неправильно відобразив фактичні дані і виніс постанову, про відхилення клопотання про визнання його потерплим, хоч він про це не просив. У заяві 3-1 від 28.08.2019 року , яку подано від імені потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 вони просили визнати потерпілим ОСОБА_3 , адже саме за його заявою від 03.06.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва внесені відомості про скоєння кримінальних правопорушень. В той же час слідчий мотивує рішення про відсутність заподіяння шкоди ОСОБА_3 ,який не просив визнавати його потерпілим.Тому вважає, що слідчий прийняв заплутану невмотивовану постанову.

ОСОБА_4 підтримав такі пояснення.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, заперечення на скаргу не подав. Оскільки його неявка до суду не перешкоджає розгляду скарги, вважаю за можливе здійснити розгляд такої на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_9 від 10 лютого 2020 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000780 від 29 липня 2019 року. При цьому у постанові слідчий зазначив, що таку прийняв за наслідками розгляду заяви 3-1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,яка надійшла 30.08.2019 р. про надання їм пам`ятки потерпілих і ознайомлення з матеріалами провадження, оскільки вони вважають себе потерпілими.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, виносячи оскаржувану постанову слідчий, прокурор повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику не лише фізичної, матеріальної та моральної шкоди.
Як вбачається із оскаржуваного рішення слідчого слідчий прийшов до висновку, що надані до заяви документи на підтвердження нанесеної кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди не мають належного посвідчення, що унеможливлює їх розгляд як доказ. Також, слідчий зазначає, що на даний час не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду, а тому відмовив у задоволенні заяви та у визнанні потерпілими.

Разом з тим, з оглянутої в судовому засіданні заяви 3-1від 28.08.2019 року вбачається, що вона подана від імені потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 вони просили визнати потерпілим ОСОБА_3 . Питання про визнання потерпілим ОСОБА_4 у цьому провадженні не заявлялося. Окрім цього, з матеріалів скарги вбачається, що відомості про злочини за зверненням ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 в ЄРДР внесені ще 29 липня 2019 року, тобто більше 1 року і в супереч положенням ч.5 ст.55 КПК України слідчий не вирішував питання про відмову у визнанні його потерпілим. Тому незалежного від самого звернення потерпілого, слідчий, якщо вважає що є очевидні та достатні підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, має винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Оскільки ці положення закону не дотриманні, постанова не є вмотивованою, тому її слід скасувати.

А тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржників, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Слід зазначити, що у слідчого судді при розгляді скарги в порядку положення ст.303 КПК України відсутні повноваження на зобов`язання: «припинити саботаж Закону і законної ухали слідчого судді», «відсторонити слідчого від досудового розслідування та від посади» чи «звільнити слідчого з посади за професійною непридатністю».

А тому приходжу до переконання, що вимоги скаржників в частині зобов`язань «т.в.о директора ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_5 », «начальницю відділу ту дбр у м. Львові» на прізвище « ОСОБА_6 » виходять за межі повноважень слідчого судді, а тому до задоволення не підлягають.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скарги задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 10 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000780 та відмову в задоволенні заяви №3-1 у кримінальному провадженні №0000780 від 29 липня 2019 року.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, повторно розглянути заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 №3-1 від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні №0000780 від 29 липня 2019 року

В решті в задоволенні скарг відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09 грудня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1