Постанова

Іменем України
03 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 686/6563/18
провадження № 51- 6347 км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено цивільні позови, а також питання про речові докази та процесуальні витрати у провадженні.

Вироком Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст.121 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, в решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, 19 січня 2018 року о 14:37 год., перебуваючи біля приміщення магазину «Офіс-центр», по вул.Подільській, 93 у м. Хмельницький, в ході конфлікту із ОСОБА_8 , діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому кулаками обох рук три удари в обличчя, після чого кинув його на землю та наніс кулаками обох рук не менше чотирьох ударів по голові та обличчі. Потім, з метою припинення побиття потерпілого, до нього підбігла його дружина ОСОБА_9 , яка відтіснила ОСОБА_6 убік. Проте останній, з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, який сидів на землі, знову підійшов до нього та з лівого боку почергово лівою та правою ногою, умисно, наніс по одному удару по лівій боковій частині тулуба ОСОБА_8 .
В результаті дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняє загрозливі для життя явища і котре без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, могло б закінчитись смертю.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї позиції вказує, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок місцевого суду, належним чином не врахував дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, через суворість. Вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України.
Крім того, засуджений зазначає, що на момент касаційного розгляду він в повному обсязі відшкодував потерпілому заподіяну шкоду і останній немає до нього жодних претензій, а також, співмешканка засудженого вагітна. Однак, дані обставини не були відомі на момент розгляду справи нижчими судами.
Позиції інших учасників судового провадження

Від потерпілого ОСОБА_8 надійшла заява у якій він вимоги касаційної скарги ОСОБА_7 підтримує та просить задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні, посилаючись на безпідставність доводів скарги засудженого, заперечив проти її задоволення.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Єдиним доводом касаційної скарги є те, що покарання, призначене ОСОБА_7 , не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок суворості, через не застосування ст.75 КК України. Цей довід не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Так, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, вірно урахував усі обставини справи, в тому числі і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення те, що відповідно до ст. 12 КК України вчинений злочин є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Взято до уваги цінність суспільних відносин так, як відповідно до Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. Не залишено поза увагою тяжкість наслідків, адже без надання медичної допомоги могла б настати смерть потерпілого, а також тривалість його лікування. Що стосується способу посягання та характеру дій обвинуваченого, то враховано кількість ударів, те, що сторонні особи намагались припинити його дії, однак, не зважаючи на це, він все ж намагався довести свій злочинний намір до кінця.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Обираючи покарання, апеляційний суд вірно послався на дані про особу винного, який має молодий вік, вперше притягується до відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, а також його ставлення до вчиненого, зокрема те, що він вину у вчиненому визнав. Також взято до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.
Поряд з цим, суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, зважено і на відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі і ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою його засуджено, та належним чином умотивував своє рішення.

При цьому судом вірно зазначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК України у своєму рішенні чітко вказав, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких Суд не вбачає.
Що стосується посилань засудженого на те, що він на момент касаційного розгляду в повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду потерпілому і останній немає до нього жодних претензій, а також співмешканка засудженого вагітна, то наведені обставини не існували на момент постановлення рішень нижчими судами, а відтак ці обставини не могли бути враховані при призначенні засудженому покарання. Натомість, під час розгляду справи, потерпілий чітко дотримувався позиції щодо призначення суворого покарання.
Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи справу в межах поданих апеляцій та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства і правильно вказав про необхідність призначення засудженому покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, особі засудженого, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги засудженого немає.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10