ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к
Номер провадження № 11-кп/819/1029/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 17 вересня 2020 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 20 липня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів до 17 вересня 2020 року, включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2020 року скасувати, змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою без вироку суду, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено про розгляд кримінального провадження судом присяжних.

20 липня 2020 року в судовому засіданні повинен був відбутися відбір присяжних для розгляду справи, проте у зв`язку з відсутністю захисника ОСОБА_11 відбір присяжних був неможливий.

Сторона захисту наполягала на відкладенні судового засідання, проте суд проігнорував зазначене та оголосив про наявність клопотання сторони обвинувачення про продовження відносно обвинувачених строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Сторона захисту заперечувала проти можливості розгляду даного клопотання прокурора, оскільки склад суду не сформований.

Крім цього, стороною захисту завчасно було подано письмове клопотання про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , враховуючи сумнів у їх неупередженості, проте головуючий проігнорував вказане клопотання, мотивуючи тим, що без сформованого складу суду будь-які клопотання не розглядаються.

З тих же підстав було проігноровано і клопотання про відвід прокурора.

Враховуючи порушення права на захист, права на справедливий суд, він подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заяву відвід судді ОСОБА_1 , однак вказаний відвід знову ж таки не був розглянутий з посиланням на неможливість розгляду клопотання у зв`язку з відсутністю сформованого складу суду.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані та належним чином обґрунтовано висновки щодо наявності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою..

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених за ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказані особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, крім того вказані кримінальні правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілої життя.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується за ч.4 ст.187 КК України, а саме у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із умисним вбивством; а також за п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України - умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу судом першої інстанції враховано характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів проти власності, нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, має зареєстроване місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд незаконно без наявності сформованого складу суду, зокрема не було здійснено відбір присяжних, розглянув клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу позбавлені правових підстав, оскільки згідно ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Колегія суддів Херсонського апеляційного суду враховує, що строк запобіжного заходу ОСОБА_7 закінчився 02.08.2020 року, а строк про продовження строку запобіжного заходу розглянуто 20.07.2020 року до 17.09.2020 року відповідно до норм КПК України та підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Крім того, доводи апелянта про відсутність захисника ОСОБА_13 при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, не є підставою для скасування ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2020 року та порушенням прав обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки захист обвинуваченого здійснює адвокат ОСОБА_8 , який був присутній в судовому засіданні.

Крім того, колегія зауважує про те, що питання про відвід прокурора, суддів суд першої інстанції не вправі вирішувати до наявності сформованого складу суду, у даному кримінальному провадженні - суду присяжних, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2020 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)