Справа № 930/1837/20
Провадження №11-кп/801/1102/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Козятинського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні № 0000472 від 19.11.2013 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України
за участю:
прокурора: ОСОБА_6
захисника обвинуваченого : ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні № 0000472 від 19.11.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України за апеляційною скаргою прокурора Козятинського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року клопотання прокурора задоволено частково.
Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 (шістдесят) днів, тобто з 18 серпня 2020 року по 16 жовтня 2020 року включно.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України такі обов`язки: не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду, цілодобово, цілодобово носити електронний засіб контролю; з`являтися за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.
Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю

Прокурор Козятинського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задоволити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.
До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення апеляційної скарги прокурору, оскільки вказана ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року не входить до переліку ухвал, які підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку до винесення остаточного рішення у кримінальному провадженні, про що вказано у рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , зазначила, що рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року не узгоджується з загальними засадами кримінального провадження, а саме ч.2 ст. 21 КПК України, обмеження сторони обвинувачення можливості оскаржити рішення про відмову в продовженні запобіжного заходу носить дискримінаційний характер та явно суперечить загальним засадам кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід повернути, провадження - закрити з наступних підстав.
Як вбачається з поданої апеляційної скарги, прокурор оскаржує ухвалу суду про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;
2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.2 ст. 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам ст.1, 3,8,21,29 ч.1 ст. 55 Основного Закону України.
Таким чином, Конституційний Суд України виділив з-поміж ухвал, які постановляються під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, якими закінчується судовий розгляд, єдиний вид рішення, що підлягає апеляційному оскарженню, а саме ухвалу про продовження строку тримання під вартою.
Крім того, у постанові від 29 квітня 2020 року (справа 344/13061/16-к) Верховний Суд роз`яснив, що право на окреме оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті має лише особа, чиє право обмежено, - обвинувачений, його захисник, законний представник; інші учасники судового провадження, у тому числі і прокурор, не мають права подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті.
Натомість, апеляційна скарга прокурора Козятинського відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подана з метою саме перегляду ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_7 , що автоматично вказує на погіршення становища обвинуваченого, а відповідно до зазначених обставин прокурор не є особою, яка має право подавати в даному випадку апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що посилання прокурора у апеляційній скарзі на висновки Конституційного суду України, які викладені у рішенні №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, є помилковими, оскільки це рішення стосується можливості апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження у суді першої інстанції, а в даному випадку апеляційна скарга була подана на ухвалу суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу.
Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 4-р/2019, питання стосовно конституційності норм кримінального процесуального Кодексу щодо відмови у зміні запобіжного заходу не вирішувалось.

Посилання прокурора про те, що рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року обмежує сторону обвинувачення можливості оскаржити рішення про відмову в продовженні запобіжного заходу та явно суперечить загальним засадам кримінального провадження, якими забезпечується право особи на апеляційне оскарження судових рішень, не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Окреме оскарження такого судового рішення на вказаній стадії судового розгляду законом не передбачене, що в свою чергу не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Таким чином, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Враховуючи положення ст. 392 КПК України та рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2020 року про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а прокурор не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно п.2 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Керуючись ст.399, ст. 405, ст. 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 повернути особі, яка її подала з доданими матеріалами.
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4