Дата документу 03.08.2020 Справа № 325/520/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/520/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1234/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 258-3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області),

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту управління нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Донецької області ОСОБА_6 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 5 червня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 від 26 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: не зазначено, в якому місці та які саме дії вчинив ОСОБА_7 , які функції та обов`язки він виконував, за допомогою якої саме вогнепальної зброї і в який спосіб він чинив опір Збройним силам України (яким саме підрозділам або особам); не зрозуміло те, що саме мається на увазі під формулюванням «здійснював опір», який характер мали такі дії та чи були вони насильницькими; відсутні відомості про те, які дії вчинив ОСОБА_7 для вступу у підрозділ терористичної організації «Донецька народна республіка»; не зазначено, які саме дії вчиняв ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Новоазовськ та с. Широкине; не вказано коли, скільки та за яких обставин ОСОБА_7 отримував грошові кошти в російських рублях за учать у терористичній організації; не конкретизовано, які саме дії вчиняв ОСОБА_7 як учасник терористичної організації.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення, його правова кваліфікація та формулювання обвинувачення викладені не конкретно, неповно та без дотримання вимог діючого законодавства, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у тому числі, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, які містять об`єктивну сторону інкримінованого злочину суспільно небезпечне діяння, час, місце, спосіб та мотив, які є складовою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме участь у терористичній організації.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_7 восени 2014 року добровільно вступив до одного із структурних підрозділів терористичної організації «ДНР» - спецназ «Тайфун» (так звана «Азовская флотилия»), та надалі приблизно на початку 2018 року до іншого підрозділу «9-й отдельный мотострелковый полк 1-го армейского корпуса Міністерства оборони ДНР, в/ч НОМЕР_1 », що свідчить про вчинення цих дій за згоди обвинуваченого та наявність у нього умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті вказано, що вступаючи до терористичної організації ОСОБА_7 був достовірно обізнаний про воєнізований характер їх завдань та методів, наявність специфічних завдань та вогнепальної зброї для їх виконання, що спростовує висновки суду про відсутність посилань на функції та обов`язки ОСОБА_7 у терористичній організації.

Звертає увагу, що враховуючи об`єктивно встановлені під час досудового розслідування обставини, місцем участі ОСОБА_7 у терористичній організації «ДНР» визначено саме м. Новоазовськ Донецької області.

Також зазначає, що склад інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є формальним та вважається закінченим у момент вчинення будь-якої з дій, передбаченої ч. 1 ст. 258-3 КК України, не потребує настання суспільно-небезпечних наслідків чи встановлення причинного зв`язку між діянням на наслідками, тому є безпідставними посилання суду першої інстанції на необхідність зазначення виду вогнепальної зброї, способу вчинення опору, найменування підрозділів, кількості, часу та обставин отримання грошових коштів за участь у терористичній організації.

Разом з тим, вказані обставини є предметом розгляду об`єктивної сторони інших злочинів, зокрема вчинення терористичного акту або найманство, тому вказані обставини виходять за межі судового розгляду та пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням викладеного вважає, що зазначені судом обставини як підстави для повернення обвинувального акта є предметом доказування складу злочину та повинні досліджуватись під час судового розгляду кримінального провадження, тому не підлягають розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника обвинуваченого, який рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність .

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Колегія суддів зазначає, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі повернення ж обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.
При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду про те, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 258-3 КК України, яке полягало в не зазначенні конкретних дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, мотивів, часу, місця та способу вчинення злочину.

Так, обвинувальний акт містить посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_7 восени 2014 року добровільно вступив до одного із структурних підрозділів терористичної організації «ДНР» - спецназ «Тайфун» (так звана «Азовская флотилия»), та надалі приблизно на початку 2018 року до іншого підрозділу «9-й отдельный мотострелковый полк 1-го армейского корпуса Міністерства оборони ДНР, в/ч НОМЕР_1 , які дислокувались на території м. Новоазовська Донецької області, з метою безпосередньої участі в злочинній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема шляхом застосування збройної сили проти Збройних Сил України, зобов`язавшись дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції.
При цьому, в період осені 2014 року літа 2018 року, ОСОБА_7 , знаходячись на території м. Новоазовська та с. Широкине Донецької області, діючи умисно, перебуваючи в складі терористичної організації «ДНР», а саме у незаконних збройних формуваннях «спецназ «Тайфун» (так звана «Азовская флотилия»), та «9-й отдельный мотострелковый полк 1-го армейского корпуса Министерства обороны ДНР, в/ч НОМЕР_1 », з використанням вогнепальної зброї здійснював опір підрозділам Збройних Сил України та іншим військовим формуванням України, задіяним у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил на території Донецької області.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що вступаючи до терористичної організації ОСОБА_7 був достовірно обізнаний про воєнізований характер їх завдань та методів, наявність специфічних завдань та вогнепальної зброї для їх виконання.

З огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині того, що прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими, застосовані в обвинувальному акті формулювання для визначення дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, мотивів, часу, місця та способу вчинення злочину, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є порушенням вимог вищезазначеної кримінальної процесуальної норми, і вказані обставини, за необхідності, можуть бути уточнені у судовому засіданні та не перешкоджають можливості призначення справи до судового розгляду.
До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі, щодо конкретних дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, часу, місця, мотиву та способу вчинення злочину, виду вогнепальної зброї, кількості отриманих грошових коштів, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Разом з тим, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, викладено чітко і конкретно.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні не викликає сумнівів.

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та вони підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту управління нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 5 червня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4