У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.08.2020 Справа №607/13215/20

13 серпня 2020 року

Номер провадження 1кс/607/5720/2020

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту ,-
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України із клопотанням про накладення арешту на квартиру за АДРЕСА_1 ; житловий будинок за АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та іншими не встановленими особами, на території Тернопільської області, з метою шахрайського заволодіння державними коштами у великих розмірах, використовуючи підроблені документи щодо стану здоров`я учасників бойових дій, із залученням працівників лікувальних установ, оформляли на осіб з числі учасників бойових дій групу інвалідності, на підставі чого заволодівали одноразовими матеріальними виплатами передбаченими для інвалід війни.

Досудовим розслідуванням встановлено, що особи з числі учасників бойових дій, яким встановлену групу інвалідності, в дійсності не мали захворювань вказаних у їхніх медичних документах, які слугували підставою для встановлення групи інвалідності.

В ході вчинення вказаних злочинів шляхом шахрайських дій ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 державі, в особі Міністерства оборони України, спричинено шкоди на загальну суму 6 831 495 грн.

07 серпня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві власності належить:

- квартира за АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок АДРЕСА_2 .

Слідчий вказує, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України, у якій підозрюється ОСОБА_4 передбачає конфіскацію майна як вид покарання.

Посилаючись на наведене та положення ст. 170 КПК, з метою можливої конфіскації як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на належну ОСОБА_4 квартиру за АДРЕСА_1 та житловий будинок за АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні слідчий не підтримав подане клопотання, оскільки, як встановлено під час розгляду клопотання, таке майно не належить підозрюваному.

ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити, виходячи із наступного.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 173 КПК України зазначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 16.01.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №57 встановлено, що 16.01.2019 року ОСОБА_4 подарував належну йому квартиру за АДРЕСА_3 ОСОБА_11 .

Факт відчуження ОСОБА_4 належної йому квартири на користь ОСОБА_11 підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав за №220589953 від 17.08.2020 року.

Відповідно до відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно за №13437182 від 17.08.2020 року встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 01.06.2002 року Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, підозрюваний у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відтак, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на квартиру за АДРЕСА_3 та житловий будинок за АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як покарання, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами клопотання, що вказана квартира та будинок не належать підозрюваному.

Таким чином, враховуючи мету та підставу арешту зазначені слідчим у клопотанні та те, що в силу вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається лише на майно підозрюваного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження за № 0000003 16.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1