Справа № 742/2679/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/356/20
Категорія - ч. 3 ст. 406 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000959 від 05 травня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2020 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кролевець, Сумської області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, солдата військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у гуртожитку військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та, відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 , та стягнуто з ОСОБА_9 моральну шкоду розміром 100 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити за ч. 3 ст. 406 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_9 , суд безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення його від відбування на підставі ст. 75 КК України, та не в достатній мірі врахував негативну характеристику ОСОБА_9 за місцем проходження військової служби, позицію потерпілого, а також те, що внаслідок вчинення обвинуваченим протиправних, кримінально караних дій, настали вкрай тяжкі наслідки для ОСОБА_7 , які виразились в інвалідності останнього, що пов`язана із видаленням в нього життєво важливого органу, звільнення останнього з військової служби з виключенням можливості її проходження в майбутньому. Крім того, звертає увагу на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що потерпілим втрачена можливість щодо опанування певних видів професій та спеціальностей у майбутньому. Також, зауважує, що такими діями ОСОБА_9 здійснив як підрив правил військової ввічливості та відносин у військовому колективі, а також авторитет командирів в очах підлеглих, а призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання створить хибне уявлення безкарності за вчинення насильницьких злочинів у інших військовослужбовців щодо спів службовців.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 04 липня 2019 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у кімнаті начальника варти, яка розміщена на території військового містечка № НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок статутних взаємовідносин між військовослужбовцями, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватись порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.97, 104 п.8 (додаток 17), 220 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, ст.9, 11, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, направленим на порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, за відсутності між ними відносин підлеглості, будучи невдоволеним реакцією ОСОБА_7 на отримані зауваження, наніс один удар кулаком правої руки по лівому стегну останнього та один удар кулаком правої руки по задній лівій стороні тулуба солдата ОСОБА_7 .

Вказаними діями ОСОБА_9 спричинено тяжкі наслідки, що виразилися у нанесенні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у виді закритої травми черевної порожнини, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, які згідно з висновком експерта №176 від 22.07.2019 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які висловились проти задоволення вимог поданої прокурором апеляційної, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, та скасувати рішення суду першої інстанції частині призначеного покарання обвинуваченому, пояснення потерпілого, який погодився з позицією державного обвинувача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження: події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також виду і розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 визнав цивільний позов потерпілого у межах заявленої матеріальної шкоди та частково визнав позов про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд належним чином не з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст зазначених в обвинувальному акті обставин, якою є його остаточна і дійсна позиція щодо визнання чи невизнання винуватості, порядку дослідження доказів та позиції щодо цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, і безпідставно застосував спрощений порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких умов, судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України КПК України, ухвалений щодо ОСОБА_9 вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційної скарги прокурора і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення та, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення, звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням слід вважати м`яким.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3