ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/480/21 Справа № 191/484/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003201, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2020 року повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003201, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що у даному обвинувальному акті органом досудового розслідування не встановлено ані місця, ані часу, ані особи, у якої ОСОБА_6 придбав вогнепальну зброю, однак, стверджується, що останній поклав вказану вогнепальну зброю ззаду за поясом, одягнутих на ньому штанів, та почав носити її без передбаченого законом дозволу.
Також суд першої інстанції вказав, що зазначена в обвинувальному акті вогнепальна зброя, була вилучена у ОСОБА_6 23 грудня 2019 року під час особистого обшуку, однак в формулюванні обвинувачення не зазначено дати або періоду, а також, жодних обставин носіння вогнепальної зброї, а саме, її просторового переміщення ОСОБА_6 , що має значення при визначенні кваліфікації відповідних дій особи, та на думку суду, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_6 не розкрита об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками «придбання» та «носіння».
Також судом зазначено, що обвинувальний акт не містить інформації стосовно того, що ОСОБА_6 було достеменно відомо про факт переробки вказаного пістолету, тобто не зазначено, у чому полягає умисна вина ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що ухвала суду не містить чіткого визначення вимог. Прокурор зазначив, що у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, або спростовують його причетність до скоєння злочину, не досліджуються документи та інше, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, а не підготовчого судового засідання.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, зазначивши, що ухвала є обґрунтованою та такою, що винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Заслухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника який заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, до повноважень суду першої інстанції, віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Перевіряючи доводи апеляції встановлено, що зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0003201, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, складений не у відповідності вказаних вище норм кримінального процесуального Кодексу та правових позицій рішень ЄСПЛ.
За змістом обвинувального акту ОСОБА_6 інкримінується вчинення ним злочину за ч.1 ст. 263 КК України, а саме придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, де склад цього злочину передбачає наявність форми вини у вигляді умислу.
Проте, згідно обвинувального акту, виклад обставин вчинення інкримінованого злочину, які прокурор вважає доведеним і формулювання обвинувачення не є чітким і коректним, і таким що відповідає вказаній правовій кваліфікації дій обвинуваченого, а саме не наведено суб`єктивна і об`єктивна сторона складу інкримінованого обвинуваченому злочину і відсутня чітка вказівка хто вчинив інкримінований злочин.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, придбав вогнепальну зброю, а саме ручну короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, перероблену самозарядний пістолет, саморобним способом виробу, що не був вогнепальною зброєю- з стартового (сигнального) пістолета ШМАЙСЕР, модж.ПСШ-790 № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А. Knal (виробництва України), шляхом заміни штатного ствола із встановленими снарядами га саморобний гладкий ствол, після чого поклав вказану вогнепальну зброю ззаду за поясом одягнутих на ньому штанів та почав носити вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Однак за наведеного формулювання обвинувачення відсутнє чітке зазначення хто саме придбав, носив і чи йому достеменно відомо - стартовий (сигнальний) пістолет ШМАЙСЕР перероблений у вогнепальну зброю, а тому таке формулювання обвинувачення не можна вважати таким, що повністю і чітко відображає визначену правову кваліфікацію інкримінованого злочину, і є достатнім для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-238кс16 чітко визначено, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже за наведених обставин, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлюють призначення судом судового розгляду, а тому доводи прокурора в апеляції про вирішення судом першої інстанції в підготовчому судовому засіданні питань доведеності вини обвинуваченого і надання судом оцінки доказам його винуватості є безпідставними, хибними і необґрунтованими.

Таким чином, оскільки виявлені недоліки обвинувального акту, які можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, що унеможливлює призначення судового розгляду, колегія суддів, вважає необхідним апеляцію прокурора залишити без задоволення а ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначених недоліків без змін.
Керуючись 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003201, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4