Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

3 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001912 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Перевальськ Луганської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.01.2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_7 і стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 84 525 гривень 45 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 700 000 гривень моральної шкоди.

____________________________________
Справа № 11-кп/824/1636/2020
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1 .
Судом прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат і щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, які не були належним чином досліджені під час судового розгляду. Також вказує, що суд не врахував дані про його особу, зокрема, відсутність судимостей, сімейний стан, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей і те, що він є єдиним годувальником, а професія водія єдиним джерелом доходу, злочин вчинив у тверезому стані, усвідомив тяжкі наслідки і сам зазнав негативного емоційного впливу внаслідок ДТП. А тому вважає, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі є надто суворим, а доцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не вмотивована.

Не погоджується ОСОБА_9 і з рішенням щодо цивільного позову в частині визначення розміру моральної шкоди, оскільки воно містить посилання не на докази та розрахунки, а на роз`яснення в Постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995. Одночасно з цим зазначає, що суд не врахував роз`яснення у цій же Постанові, а також Методичні рекомендації Відшкодування моральної шкоди в листі Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004, у відповідності з якими моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, і будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Крім того, на переконання обвинуваченого, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які виразились у недослідженні зібраних у справі доказів або необґрунтованому відхиленні клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або іншого клопотання щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і одночасно просили переглянути вирок, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження в суді першої інстанції; доводи представника потерпілої ОСОБА_7 і прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, і зазначали про те, що обвинувачений не навів передбачених законом підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_12 , за наступних обставин.

18 серпня 2015 року близько 17 години 20 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 , рухаючись в лівій смузі руху проїзною частиною по автомобільній дорозі Київ-Ковель (23 км + 750 м) в напрямку м. Ковеля, на перехресті з вул. Чкалова в смт. Гостомель Київської області порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), у відповідності з яким перед початком руху, перестроюванням або будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення ОСОБА_9 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що він не врахував дорожню обстановку і з метою виконання повороту ліворуч на другорядну дорогу здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з мотоциклом Qingqi QM200-2A д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в крайній правій смузі руху по автомобільній дорозі Київ-Ковель в напрямку м. Києва.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садна та крововилив у м`які тканини голови, лінійний перелом лівої скроневої кістки, основної кістки ліворуч, епідуральний крововилив об`ємом близько 100 см3 над лівою півкулею мозку, субарахноїдальний крововилив, який покриває праву скроневу частку в поєднанні з вогнищем забою тканини мозку, кров`янистий ліквор у бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, від якого потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Києва.

Ті обставини, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю ОСОБА_9 , який керував технічно справним автомобілем Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 , та ОСОБА_12 , який керував технічно справним мотоциклом Qingqi QM200-2A д/н НОМЕР_2 , останній отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої настала смерть потерпілого, підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 матері ОСОБА_12 , висновком судово-медичної експертизи № 2059/2 від 27.08.2015, лікарським свідоцтвом про смерть, висновками експертів № 5-01/898 від 06.11.2015, № 5-01/829 від 13.10.2015, якими досліджувався технічний стан транспортних засобів, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Однак доводи обвинуваченого про те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є неспроможними і спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Такими доказами є фактичні дані, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_13 , який очікував на ОСОБА_12 на повороті на м. Ірпінь з автодороги Київ-Ковель і бачив, як відбулося зіткнення мотоцикла, яким керував загиблий, що рухався в правій смузі зі сторони м. Буча на зелений сигнал світлофора, з автомобілем Chevrolet Aveo під керуванням обвинуваченого, який їхав з м. Києва в сторону м. Буча і після того, як транспортні засоби в цьому напрямку зупинились, різко повернув ліворуч в сторону м. Ірпінь. Після зіткнення обвинувачений зняв відеореєстратор зі свого автомобіля.

Свідок ОСОБА_14 , який рухався по автодорозі Київ-Ковель і став учасником дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем Mersedes перед поворотом на м. Ірпінь, також повідомив, що бачив зіткнення між мотоциклом, що рухався зі сторони м. Буча, та автомобілем Chevrolet Aveo салатового кольору, який стояв за його (свідка) автомобілем і поїхав вліво по зустрічній смузі. Який сигнал світлофора горів у момент зіткнення, він не знає, так як чекав на працівників ДАІ. Зліва від нього та автомобілів, які стояли за ним, була суцільна смуга, а тому, щоб об`їхати його автомобіль, необхідно було їхати вправо.

Свідок ОСОБА_15 (працівник поліції) під час оформлення матеріалів ДТП, яка сталася між автомобілем Mersedes та вантажним автомобілем (фурою) біля АЗС ОККО на автодорозі Київ-Ковель, дав аналогічні показання про обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , очевидцем якої він став. Крім того, свідок повідомив, що мотоцикліст, рухаючись в напрямку до м. Києва з м. Буча, зупинився на світлофорі, а в напрямку від м. Києва на перехресті перед світлофором стояв автомобіль Chevrolet Aveo. Коли мотоцикліст почав рух у крайній правій смузі і доїхав до повороту до м. Ірпінь, автомобіль Chevrolet Aveo почав повертати ліворуч до м. Ірпінь, не дав дорогу мотоциклісту, внаслідок чого і відбулося зіткнення. В цей час на світлофорі біля виїзду з м. Ірпінь на автодорогу Київ-Ковель загорівся червоний сигнал світлофора, тобто можна було рухатися автомобілям в напрямку м. Буча і в напрямку м. Києва.

Ці показання суд правильно поклав в основу вироку, про що навів відповідні мотиви, оскільки вони логічні, переконливі, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами в справі, зокрема, даними, що містяться в:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2015 з додатками фототаблицею та схемою, якими зафіксовано розташування транспортних засобів після зіткнення та отримані ними механічні пошкодження, а саме. В крайній правій смузі на перехресті з вул. Чкалова в смт. Гостомель Київської області на автомобільній дорозі Київ-Ковель в напрямку м. Ковеля розташований автомобіль Chevrolet Aveo з пошкодженнями у вигляді деформації переднього бампера, переднього правого крила, передньої решітки, капота, розбитої передньої лівої фари. На краю проїзної частини на цій ж вулиці стоїть мотоцикл Qingqi QM200-2A, в якому відірвано переднє колесо та деформованою передню вилку та руль (т.2 а.с.69-79);

- висновку експерта № 5-01/899 від 25.11.2015, згідно з яким зіткнення автомобіля Chevrolet Aveo з мотоциклом Qingqi відбулося в правій смузі для руху в бік м. Києва. Встановити більш точно, де відносно елементів дороги відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, не надається можливим з причин відсутності необхідного для цього комплексу слідової інформації. В момент первинного контакту направляючі повздовжніх осей автомобіля Chevrolet Aveo з мотоциклом Qingqi були розташовані під кутом 100-110°, автомобіль контактував передньою частиною (передній бампер, капот) з передньою та лівою боковою частиною мотоцикла (переднє колесо, ліве перо передньої вилки, ліва бокова частина мотоцикла) (т.2 а.с.118-122);
- висновку експерта № 8-02/245 від 14.03.2016, згідно з яким за даних дорожніх обставин водій автомобіля Chevrolet Aveo повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР, при виконанні яких він мав технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом Qingqi, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. За даних дорожніх обставин водій мотоцикла Qingqi повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР і не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху (т.2 а.с.142-145).

Під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 відмовився давати показання, що згідно з ст.63 Конституції України є його правом.

Разом з тим, під час допиту свідка ОСОБА_13 обвинувачений виявив бажання відповідати на запитання захисника і повідомив, що перед поворотом ліворуч в сторону м. Ірпінь він увімкнув покажчик повороту, об`їхав вантажівку, яка стояла попереду, та був впевнений, що встигне повернути ліворуч до того, як автомобілі в напрямку з м. Буча почнуть рухатись в сторону м. Києва. Однак під час руху відбулося зіткнення з мотоциклом, який рухався в крайній правій смузі і вдарився в праву частину його автомобіля.

Тобто, незважаючи на невизнання вини, ОСОБА_9 , фактично, підтвердив обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди згідно висунутого йому обвинувачення, про що правильно суд зазначив у вироку.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стороною обвинувачення було виконано обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, а так само належності та допустимості доказів, які отримані з дотриманням прав і свобод людини, у встановленому законом порядку, з передбачених законом джерел уповноваженою на те особою, і надано їх суду.

Разом з тим, обвинувачений, стверджуючи про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, невідповідність висновків суду про його винуватість фактичним обставинам кримінального провадження, обмежився в апеляційній скарзі виключно загальнотеоретичними поняттями і не конкретизував, у чому саме вони виразилися.

Стверджуючи про істоті порушення вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_9 знову ж таки безпредметно зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або іншого клопотання, що не може бути істотним порушенням у розумінні ст.412 КПК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ні обвинувачений, ні захисник не навели жодної з передбачених законом підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а лише висловили незгоду з тим, що не було повторно допитано свідка ОСОБА_15 , та необґрунтовано наполягали на повторному дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження, хоча ніяких перешкод під час допиту вказаного свідка у з`ясуванні обставин, які мають значення для кримінального провадження, а так само в реалізації інших прав на основі змагальності в суді першої інстанції у сторони захисту не було.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи вирок, суд навів докладні мотиви прийнятого рішення про часткове задоволення цивільно-правових вимог представника потерпілої ОСОБА_7 , стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування та поховання ОСОБА_12 , спорудження надгробного пам`ятника, розмір якої підтверджується фіскальними і товарними чеками, видатковими накладними, іншими документами і не оспорюється в апеляційній скарзі.

Що стосується моральної шкоди, то суд врахував моральні страждання потерпілої, яка втратила єдину дитину, що виразились у душевних переживаннях, вимушеності змін у звичному способі її житті. Додатково було прийнято до уваги і поведінку обвинуваченого, який жодного разу не зустрівся з ОСОБА_10 , не вибачився перед нею, не намагався відшкодувати завдану шкоду. А тому, на переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 700 000 гривень узгоджується з характером та обсягом душевних страждань потерпілої, і з огляду на неможливість усунути чи виправити наслідки від злочинних дій обвинуваченого, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року з Методичними рекомендаціями Відшкодування моральної шкоди адресувався міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади для використання в роботі юридичних служб. Він не є джерелом права, а тому і не повинен був враховуватися судом. Не ґрунтуються на вимогах закону і твердження про відсутність у вироку розрахунку чи формули, за якою суд нібито повинен був визначити розмір моральної шкоди.
Обставини, які впливають на визначення розміру моральної шкоди, були встановлені під час допиту потерпілої, її показання є джерелом доказів, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість вироку в цій частині є безпідставними.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, дані про особу винного, який одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його цинічне відношення до своїх дій та їх наслідків, думку потерпілої, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах відповідної санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме таке покарання, яке полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Обґрунтованим є і призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що ОСОБА_9 допустив грубе порушення вимог ПДР, що призвело до смерті людини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що обвинувачений є годувальником у сім`ї, утримує чотирьох дітей, а професія водія його єдине джерело доходу, нічим не доведені. При цьому слід зауважити, що, стверджуючи про таку професію, ОСОБА_9 одночасно вказує, що працює інженером на підприємстві, без конкретизації його назви, що ніяким чином не пов`язано з керуванням транспортним засобом.

Під час кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту не надала жодного доказу на підтвердження цих обставин. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.03.2020 року, постановленою в ході підготовки до апеляційного розгляду, ОСОБА_9 в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.401 КПК України, було запропоновано подати відповідні докази. Однак ні обвинувачений, ні його захисник не скористалися таким правом.

З приводу доводів обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги, що він вчинив злочин у тверезому стані та усвідомив тяжкі наслідки, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає, що керування транспортним засобом у такому стані не може характеризувати особу з позитивного боку, оскільки є обов`язком водія та прийнятою в суспільстві нормою поведінки. Що ж стосується нібито усвідомлення ОСОБА_9 наслідків вчинення своїх дій та впливу даної дорожньо-транспортної пригоди на його емоційний стан, здоров`я, що призвело до душевних страждань, то його посткримінальна поведінка свідчить про протилежне.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3