Ухвала
Іменем України
20 листопада 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-4859 ск 20
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000163,
встановив:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 258-3 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з 3 травня 2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_4 , термін його попереднього ув`язнення з 3 травня 2017 року до моменту набрання чинності вироком суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено без зміни тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 7536 гривень за проведення експертизи.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він у період з 28 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року, маючи позивний « ОСОБА_5 », діючи умисно на території Донецької області, за власним бажанням вступив та був учасником терористичної згідно із абзацом 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організації «Донецька народна республіка», утвореної 7 квітня 2014 року в м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, шляхом відокремлення від України території Донецької області в порушення порядку, встановленого Конституцією України, згідно із ст. ст. 2, 73 якої територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України ставить питання про зміну ухвали суду апеляційної інстанції, вказуючи на незаконність стягнення з нього процесуальних витрат на проведення експертиз.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 258-3 КК України в касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи засудженого про незаконність стягнення з нього процесуальних витрат на проведення судових експертиз є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У зв`язку з цим, доводи касаційної скарги засудженого про те, що вказані процесуальні витрати не можуть стягуватися з нього, адже експертизи не були ініційовані стороною захисту і проводилися у державній експертній установі, не вбачаються обґрунтованими.
Доводи касаційної скарги засудженого, які аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі, належним чином перевірені і апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3