Ухвала
02 лютого 2021 року
м. Київ

справа № 490/10030/18
провадження № 51-3206ск20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпілий висуває вимогу про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги, потерпілий ОСОБА_4 не врахував наведених законодавчих положень. Зокрема, у поданій скарзі потерпілий по суті не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає м`яким через застосування інституту умовного звільнення. Однак при цьому скаржник не наводить в аспекті ст. 413 КПК аргументів неправильного застосування ст. 75 Кримінального кодексу України, (якою регулюється не вид та розмір заходу примусу, а порядок його відбування), з урахуванням також дискреційних повноважень суду.
Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції мають узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, якою регламентовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак касаційна скарга потерпілого ОСОБА_4 не містить вимоги до суду касаційної інстанції, яка б узгоджувалась з положеннями ст. 436 КПК.
Отже, касаційна скарга потерпілого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали особою, яка подала скаргу.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, якщо скарга надійде у межах строку, визначеного ст. 426 КПК, або не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати для усунення вищезазначених недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог Верховного Суду касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3