Справа № 141/929/19
Провадження №11-кп/801/437/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року у кримінальному провадженні № 0000120 від 04.10.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, безробітного, раніше судимого:

-24.05.2018 Апеляційним судом Вінницької області за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75, п.п. 3,4 ст. ч.1 ст. 76 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Не погодившись з вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок змінити, виключивши із вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року текст , що відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 та на підставі ст. 72 КК України призначити йому остаточне покарання у виді 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 та на підставі ст. 72 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 24.05.2018 вироком Апеляційного суду Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75, п.п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Зокрема, ОСОБА_7 кримінально-виконавчою інспекцією 26.06.2018 роз`яснено порядок і умови відбування покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобами, відібрана підписка про те, що у разі ухилення від відбуття покарання його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.389 КК України. Незважаючи на вказане, ОСОБА_7 , діючи умисно та маючи намір на ухилення від відбуття додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідно до наказу №22 від 13 березня 2019 року ТОВ «Яблуневе-С» с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області був переведений з посади слюсаря по ремонту агрегатів на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва вказаного господарства. На вказаній посаді ОСОБА_7 перебував до 06.08.2019, в ході чого виконував поставлені завдання, які безпосередньо пов`язані із керуванням транспортними засобами. Відповідно до наказу №42 від 06.08.2019 ОСОБА_7 переведено з посади тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва на посаду слюсаря по ремонту агрегатів.

Окрім того, 28.06.2019 приблизно о 02 годині 00 хвилин в смт. Оратів Вінницької області по вул. Героїв Майдану ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «DEO» моделі «SENS», державний номерний знак НОМЕР_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Він же, 28.06.2019, приблизно о 02 годині 00 хвилин в смт. Оратів Вінницької області по вул. Героїв Майдану, керував цим же автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що згідно з постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 06.09.2019 був притягнений до адміністративної відповідальності та на нього знову накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 гривень.

Тобто, своїми діями та безвідповідальним ставленням до відбування покарання ОСОБА_7 показав, що стати на шлях виправлення він не бажає, від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ухиляється.

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що вирок суду є безпідставний, необгрунтований, незаконний та підлягає зміні через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які виплинули на вирішення питання на правильність застосування Закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що при призначенні судом першої інстанції остаточного покарання було невірно застосовано ст.71, ст. 72, ч.3 ст. 78 КК України, що є підставою для зміни вироку суду.

Зазначає, що начальник Оратівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів не з поданням про направлення його для відбування призначеного покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року, а з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 389 КК України, оскільки допущене ним ухилення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року має виконуватися самостійно відповідно до ч.1 ст. 75 КК України.

Застосування закону, який не підлягав застосуванню та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження вплинуло на визначення міри покарання, відповідно до ст. 409, ст. 411 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

До початку апеляційного розгляду прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав заяву в порядку ст. 403 КПК України про відмову від апеляційної скарги на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року залишити без змін, захисника ОСОБА_11 , який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просив задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити з підстав наведених у ній та пом`якшити призначену міру покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що наявні підстави для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України не оспорюється.

Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України помякшують, ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання ОСОБА_7 , яке є достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

З рішенням суду першої інстанції щодо призначеного покарання погоджується суд апеляційної інстанції.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, як законодавець вважає пропорційним.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.3 ст. 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, якщо обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , будучи засудженим за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75, п.п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, вчинив новий злочин після ухвалення вказаного вироку, але до повного відбуття покарання.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України. Виходячи із зазначеного, а також змісту ч.3 ст.78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов ст.75 КК України,

Згідно роз`яснень, викладених у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили

При цьому, виходячи з положень ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК ( 2341-14 ) до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Дійсно, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення передбачених вказаною нормою дій, передбачене додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ч.3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Таким чином, в дотримання вимог ст. 71 КК України суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання у виді 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки за сукупністю вироків Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року, Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року, вірно вказав про приєднання додаткового покарання.

При цьому, суд першої інстанції, не допустив жодних порушень вимог застосування закону України про кримінальну відповідальність та врахував вимоги ч.3 ст.78 КК України, яка встановлює правові наслідки вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованими, безпідставними.

За таких обставин, підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Згідно заяви від 25.03.2020 року прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 відмовився від апеляційної скарги.

На підставі ст. 403 КПК України суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.01.2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 389 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4