Номер провадження: 11-сс/813/192/21
Номер справи місцевого суду: 522/470/21 1-кс/522/306/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 по кримінальному провадженню №0000021 від 10.01.2021, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 09.07.2014 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 20.10.2016 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- 27.09.2017 Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, застосовано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11.03.2021 з визначенням розміру застави 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 22700 грн. У разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу з огляду на обставини провадження та наявні ризики неможливе.
Слідчим суддею враховані обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання (кримінальне правопорушення є середньої тяжкості), що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я.
Також слідчий суддя вважав за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодившись із оскаржуваною ухвалою слідчого судді вважав її такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
- слідчий суддя не врахував, що на момент розгляду клопотання слідчого підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину ,передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України не підтверджена та окрім показань працівників патрульної поліції, їх рапортів, протоколів впізнання за участі цих же працівників, інші об`єктивні докази наявності умислу завдання ОСОБА_7 працівнику поліції побоїв, надано не було;
- будучи допитаним в якості підозрюваного та у залі судових засідань ОСОБА_7 пояснив, що навмисно ніяких дій щодо спричинення тілесних ушкоджень працівникові поліції не приймав, своєї затримання розцінив як незаконне та намагався звільнити свої руки від кайданок, навмисно ударів ОСОБА_10 не завдавав та вибачився за свою поведінку;
- слідчий суддя за клопотанням захисника не викликав для допиту в якості свідка ОСОБА_11 , який бачив все на свої очі та може підтвердити показання ОСОБА_7 ;
- на момент затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України у нього були виявлені тілесні ушкодження, однак на момент розгляду клопотання, експертиза не призначена та слідчим суддею також не вжиті заходи, передбачені ч. 7 ст. 206 КПК України щодо невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи;
- відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських до матеріалів провадження не долучені, однак стороні захисту були надані відеоматеріали з камер відеоспостереження «Безпечне місто», на яких відсутній факт навмисного завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій;
- слідчий суддя не врахував, що з огляду на наявні матеріали провадження у діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опір працівникові правоохоронного органу, а відповідно до ст. 183 КПК України за скоєння даного кримінального правопорушення взагалі не передбачено обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- прокурор не навів жодних доказів, які б вказували на наявність існування заявлених ризиків, а санкція ч. 2 ст. 345 КК України відноситься до нетяжких злочинів;
- слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 мешкає у гуртожитку для осіб з числа дітей-сиріт, майнової шкоди злочином не завдано, повідомлення про підозру у вчиненні іншого злочину відсутнє.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді інстанції та постановити нову увалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, який відповідно до санкції зазначеної частини статті карається позбавленням волі на строк до п`яти років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», №35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10.01.2021 приблизно о 18 год. 35 хв. лейтенант поліції ОСОБА_10 разом з іншим поліцейським УПП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_12 рухались на службовому автомобілі марки «Toyota Prius 3452», який зупинився на червоний сигнал світлофору за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, кут вул. Рішельєвської, як саме в той час на пішохідному переході знаходився ОСОБА_7 , який побачивши на дорозі службовий автомобіль управління патрульної поліції в Одеській області, підійшов до автомобіля та почав виражатись нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, після чого останній кинув недопалок цигарки в лобове скло службового автомобіля та в подальшому став виражатись в адресу працівників УПП, які вийшли з автомобіля, нецензурною лайкою та не реагуючи на зауваження з боку лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яка виконуючи службові обов`язки у складі екіпажу «Океан 306», намагалась припинити протиправні дії з боку ОСОБА_7 повідомивши, що у разі продовження протиправних дій він буде притягнутий до відповідальності. Однак ОСОБА_7 не реагував на зауваження, виражаючись у її бік нецензурною лайкою та, розуміючи, що перед ним знаходяться працівник поліції, у нього виник злочинний умисел, спрямований на спричинення побоїв ОСОБА_10 .
Надалі ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії та усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу, відмовившись виконати її законні вимоги, знаходячись біля неї та, маючи умисел на нанесення побоїв останній у зв`язку з виконанням ОСОБА_10 службових обов`язків, наніс їй удар ліктем руки в область тулуба від якого ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала ударившись потиличною частиною голови об відчинені пасажирські двері службового автомобіля, чим завдав останній фізичного болю, тобто побоїв.
Не погоджуючись із доводами захисника про необґрунтованість підозри та відсутність доказів його причетності до інкримінованого йому злочину, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується дослідженими судом першої інстанції, наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.01.2021, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 10.01.2021, довідкою від 10.01.2021, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.
На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.
Водночас, посилання захисника ОСОБА_8 про відсутність навмисних дій з боку ОСОБА_7 щодо завдання тілесних ушкоджень потерпілій, колегія суддів розцінює критично, оскільки відповідно до рапортів та протоколів допитів потерпілої та свідків, ОСОБА_7 не реагував на зауваження працівників патрульної поліції, поводив себе зухвало, погрожував працівникам патрульної поліції фізичною розправою, тобто мав розуміти, що вчиняє протиправні дії, а застосування до нього спецзасобів у вигляді кайданок були застосовані після попередження про припинення хуліганських дій. Тобто, зазначені обставини можуть вказувати на те, що ОСОБА_7 розумів протиправність своїх дій та навмисно їх продовжував, а підстав вважати його затримання на місці події незаконним, колегія суддів не вбачає.
Окрім того, відповідно до матеріалів провадження відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №270782 від 10.01.2021 за ст. 173 КУпАП. До того ж, після затримання, ОСОБА_7 був направлений на медичний огляд та відповідно до протоколу №000010 медичного огляду на встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 10.01.2021, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведений прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, окрім того неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання реально.
В свою чергу, у своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 г. суд вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
При цьому, матеріали провадження, а також апеляційної скарги не містять підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, так як останній не одружений, не має на утриманні дітей, не має офіційного місця працевлаштування, та будь-яких доказів того, що у нього наявні міцні зв`язки з Державою, відсутні.
В свою чергу, наявність у підозрюваного ОСОБА_7 місця проживання в м. Одесі, та отримання ним послуг КУ «Соціальний гуртожиток для осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» жодним чином не пом`якшує обставини інкримінованого йому злочину, скоєного проти працівника патрульної поліції, тобто проти авторитету органів державної влади.
Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілу та свідка, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик обумовлений тим, що діяння в якому підозрюється ОСОБА_7 є умисними, останній не визнає свою вину та обрав позицію захисту щодо неумисного нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, що може свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на потерпілу та свідків з боку підозрюваного.
Колегія суддів також вважає, що на даному етапі досудового розслідування може існувати і ризик знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки відповідно до матеріалів провадження, злочину відбувався в м. Одесі, на перехресті вул. Успенська та вул. Рішельєвської, де можуть бути встановлені камери зовнішнього спостереження, на яких можуть бути зафіксовані події вчиненого злочину, та які можуть мати істотне значення для вирішення кримінального провадження.
Водночас, апеляційний суд, вважає доведеним ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки він є раніше не одноразово судимою особою, ніде не працює та відомостей про наявність у нього легальних засобів отримання доходу матеріали провадження не містять.
Погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії досудового розслідування зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.
Щодо доводів захисника з приводу відмови слідчим суддю у допиті свідка, колегія суддів звертає увагу на ч. 4 ст. 193 КПК України, відповідно до якої, за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя, суд має право заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.
Тобто, виклик та допит свідків під час розгляду клопотання про вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу є правом слідчого судді, а не його обов`язком, та вказаним правом він користується на власний розсуд з огляду на наявні матеріали кримінального провадження.
Щодо не вирішення питання слідчим суддею у судовому засіданні з приводу наявності у підозрюваного ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до журналу судового засідання від 12.01.2021 захисником ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_7 питання щодо перевірки причин та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень перед слідчим суддею не ставилось. Водночас, захисником ОСОБА_8 до своєї апеляційної скарги долучена копія клопотання на адресу слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про призначення судової медичної експертизи ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , клопотань слідчому судді ні захисником, ні підозрюваним заявлено не було.
Окрім того, з матеріалів провадження очевидно вбачається, що ОСОБА_7 вчиняв дії щодо спротиву працівникам поліції, та наявні ушкодження у останнього могли бути отримані внаслідок таких дій. При цьому, відповідно до протоколів допитів свідків та потерпілої, останні не заперечують проти того, що до ОСОБА_7 були застосовані спецзасоби та вчинялись дії щодо придушення опору з його боку.
Доводи захисника ОСОБА_8 з приводу не долучення до матеріалів провадження відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, колегія суддів звертає увагу на те, що відомості про кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР 10.01.2021, а клопотання слідчого до слідчого судді було спрямоване 12.01.2021, тобто долучені до нього докази були отримані на початковій стадії досудового розслідування, яке по теперішній час триває, а доказів, які містяться в матеріалах клопотання достатньо для вирішення питання щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.
З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування такі доводи є голослівним, оскільки з огляду на долучені матеріали на час розгляду як клопотання слідчого, так і апеляційної скарги додано достатньо доказів, які вказують на наявність в діях підозрюваного обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України
Окрім того, досудове розслідування по кримінальному провадженню на даний час триває, не всі слідчі дії проведені та кваліфікація дій підозрюваного може бути не остаточною, а відповідно до вимог ст. 279 КПК України, передбачено повноваження слідчого, прокурора, у випадку виникнення підстав, змінити раніше повідомлену підозру.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджені обставини, викладені у клопотанні слідчого та їм надана вірна правова оцінка, та відносно ОСОБА_7 обґрунтовано застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання, покладених на нього обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З огляду на матеріали провадження, а також обставини досліджені слідчим суддею та судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.03.2021 з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4