Справа № 569/8633/20
УХВАЛА

03 вересня 2020 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне під час розгляду кримінального провадження №0000033 від 02.01.2020 клопотання прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області вказане кримінальне провадження.

Прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту в період доби щодо обвинуваченого ОСОБА_4 оскільки закінчується строк його застосування. Вказує, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, та наявності ризиків передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України. Просив врахувати, що зазначені ризики на даний час не перестали існувати, а також суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, а батож беручи до уваги суспільну небезпечність кримінального правопорушення, які виразились в хуліганстві, що супроводжувалось особливою зухвалістю з застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Просив клопотання задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник заперечили клопотання, просили застосувати особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений жодним чином не порушує покладені на нього обов`язки.

У висновку Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України є реальним з огляду на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори, тобто він не одружений, не має осіб, які б перебували на його утриманні, офіційного не працевлаштований, не має постійних доходів.

Доказів існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України сторона обвинувачення не надала, потерпілі по справі допитані.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-28/2017, від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 зазначено, що серед видів запобіжних заходів, особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

З урахуванням викладеного, за наявності існування ризиків передбачених п.п. 1, ч.1 ст. 177 КПК України, а також тривалість перебування обвинуваченого під домашнім арештом, відсутність відомостей про те, що ОСОБА_4 жодним чином покладені на нього процесуальні обов`язки не порушує, слід застосувати до нього особисте зобов`язання, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 181, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту у період доби щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задоволити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід особисте зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; прибувати до суду першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні. .

Обвинуваченого, письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали та покладених обов`язків до 03.11.2020.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

В судовому засіданні оголосити перерву до 24.09.2020, 15:00 год.

Ухвала можу бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1