Справа № 202/1605/20
Провадження № 1-кс/202/5721/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року.
Заявником зазначено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000327 від 23.02.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 382 КК України. 06.08.2020 року розпочато розслідування кримінального провадження № 0001032 за ч.5 ст.191 КК України за фактом привласнення його, заявника, грошових коштів службовою особою ПКВФ «Люсер» ОСОБА_5 шляхом зловживання своїм службовим становищем, що спричинило йому матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. Постановою прокурора обидва провадження об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000327. У ході розслідування кримінального провадження № 0000327 встановлено відсутність зареєстрованого за ОСОБА_6 майна і здобуто відомості та долучено до його матеріалів витяги з державних реєстрів речових прав на майно, що зареєстроване за ОСОБА_5 , а саме: земельна ділянка площею 0,043 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; спільна часткова власність домоволодіння з розміром частки 53/100 за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; автомобіль марки «Nissan Note» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.
В рамках даного кримінального провадження ним, заявником, був заявлений цивільний позов.
Розмір вимог щодо відшкодування за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року ОСОБА_5 матеріальної шкоди становить
5 994 823,04 грн. Позов обґрунтований існуючою усталеною судовою практикою задоволення судами аналогічних позовних вимог фактично у 100% випадків завданий ОСОБА_5 прямий матеріальний збиток 516970,81 грн.; спричинені збитки (упущена вигода, яку б він, заявник, отримав за звичайних умов, зберігаючи грошові кошти на своєму депозитному вкладі) і індекс інфляції та 3% річних. Вказані у цивільному позові вимоги стосуються одних і тих же самих суб`єктів, обставин та правовідносин визнано обґрунтованими і задоволено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року по справі № 0417/2-154/2011, яке ОСОБА_6 умисно не виконав. Тобто зазначеним рішенням суду підтверджено обґрунтованість заявленого цивільного позову.
Крім вимог відшкодування матеріальної шкоди, розмір вимог в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди становить 1 000 000,00 грн. Розмір моральної шкоди ґрунтується на скоєнні відносно нього кримінального правопорушення після скоєння фіктивного банкрутства ПКВФ «Люсер», в якому ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у кримінальній справі № 99076305 і після скоєння відносно потерпілого умисного невиконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2006 року. Факти порушення прав людини на володіння, користування і розпорядження своїм майном (грошовими коштами 516970,81 грн.) та протиправних дій ОСОБА_5 , які мають кримінально-правові наслідки і значення для даного кримінального провадження, встановлені і вирішені судом стосовно цих самих суб`єктів і цих самих обставин рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року по справі № 0417/2-154/2011.
Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року по справі № 0417/2-154/2011 встановлено, що грошові кошти у повному обсязі могло бути і повинно було повернуто на відомий ОСОБА_5 банківський рахунок ОСОБА_3 у АППБ «Аваль», на який нею вносилось інші грошові кошти 17.08.2004 року, 18.08.2004 року, 10.09.2004 року, тобто в дні, в які як встановлено рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2006 року передавались ОСОБА_3 інші кошти, шляхом відкриття будь-якого банківського рахунку в будь-якому банку на ім`я та користь ОСОБА_3 , внесення в депозит нотаріуса в порядку статті 537 ЦК України та при пропозиції ОСОБА_3 від 06.05.2005 року не стягувати ПКВФ «Люсер» з самої себе грошові кошти ОСОБА_3 на його користь, а шляхом укладення мирової угоди повернути їх без подальших судових і правових розглядів. ОСОБА_5 може приховувати своє майно та в будь-який час відчужити, перереєструвати, подарувати аби його приховати.
Прокурором і слідчим не вживається жодних ефективних дій щодо недопущення приховування і забезпечення дієвості кримінального провадження, тим самим лише забезпечуються інтереси ОСОБА_5 і її співучасника ОСОБА_6 .
Не притягнення до цього часу ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності і не пред`явлення їй повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень не є наслідком відсутності обґрунтованої підозри, а є наслідком бездіяльності прокурора і слідчого.
Обраний вид арешту у вигляді заборони відчуження лише забезпечить дієвість кримінального розслідування і його ефективність щодо захисту інтересів потерпілого від злочину та усунення наслідків останнього.
Заявник також просить врахувати, що арешт майна ОСОБА_5 необхідно накласти також з метою забезпечення можливої конфіскації її майна, оскільки санкція частини 5 статті 191 КК України передбачає конфіскацію.
Крім того, ОСОБА_5 не позбавлена права звернутися до суду в порядку статті 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково.
Заявник також просить врахувати, що у ОСОБА_5 за співучасті ОСОБА_6 разом на двох п`ять кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 218, 191, 364, 382 і 384 КК України.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення цивільного позову, заявник просив накласти арешт шляхом заборони вчинення будь-яких дій (в тому числі вчинювати будь-яке відчуження, дарування, переоформлення тощо) з наступним рухомим і нерухомим майном ОСОБА_5 , а саме: земельною ділянкою площею 0,043 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; житловим будинком загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; квартирою в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; автомобілем марки «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.
Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.
В судовому засіданні власник майна заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000327 від 23.02.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 382 КК України.
ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні особи, яка звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що клопотання є необґрунтованим і та не підлягає задоволенню, оскільки письмові матеріали, додані заявником до клопотання, не містять відомостей щодо пред`явлення ОСОБА_5 підозри у даному кримінальному провадженні, а також загальної вартості всього рухомого та нерухомого майна, на яке він просить накласти арешт, у зв`язку з чим слідчий суддя позбавлений можливості врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна .
За встановлених обставин клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000327 від 23.02.2018 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1