ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2979/20 Справа № 181/653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 30000359 за апеляційною скаргою прокурора Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, -
Встановила:
цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 23.10.2015 року за № 30000359 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наступним.
Суд першої інстанції зазначив, що як слідує зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 21.10.2015 р., перебуваючи спільно з невстановленими в ході проведення досудового розслідування знайомими йому особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, в с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області, запропонував останнім спільно вчинити злочин, спрямований на заволодіння майном громадян групою осіб, на що останні погодилися. В подальшому, в даному обвинувальному акті зазначається, що отримавши необхідну для подальшого продовження вчинення злочину можливість безперешкодного проникнення у житло, а саме будинку домоволодіння АДРЕСА_2 інформацію, діючи узгодженою групою осіб, 21 жовтня 2020 р., з невстановленими слідством особами, діючи з корисливих мотивів...зайшли до будинку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисно привласнили належне майно потерпілих.
Суд першої інстанції зазначив, що прокурором невірно зазначено дату скоєння кримінального правопорушення та іншого способу для уточнення дати вчинення кримінального правопорушення і внесення відповідних змін до обвинувального акту, ніж повернення його прокурору, не існує.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору.
Стосовно твердження суду першої інстанції про невизначеність часу, вчинення злочину, який інкримінуються обвинуваченому, прокурор зазначає, що в обвинувальному акті під час викладення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення вірно зазначено час вчинення кримінального правопорушення, а саме 21.10.2015 року, і тільки на 4 аркуші обвинувального акту допущену описку. Так, в 2 абзаці на 4 аркуші обвинувального акту зазначено дату «21.10.2020», замість 21.10.2015. Під час підготовчого судового засідання прокурором було наголошено на наявності вказаної описки. Проте судом вказану думку не було враховано. Саме допущення описки під час складання обвинувального акту і стало підставою для повернення обвинувального акту прокурору, що вважає безпідставним.
Крім того, прокурор зазначає, що ухвалюючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору судом першої інстанції у вступній частині ухвали невірно зазначено номер кримінального провадження, а саме № «30000359» замість «0000359».
На думку прокурора, висновок суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки не відповідає змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні. В обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, обвинувачення сформульовано достатньо детально, щоб можна було чітко зрозуміти, які саме діяння ставляться ОСОБА_7 у вину. Слідчим правильно викладено обставини вчинення злочинів у відповідності до відомостей отриманих в ході досудового слідства і викладено відповідно до вимог КК та КПК України та правильно кваліфіковано дії обвинуваченого. Наведені в обвинувальному фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, обвинуваченого та його адвоката, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити ухвалу судді без змін, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Інших вимог до обвинувального акта, ніж перелічені вище, чинний КПК України не передбачає.
Перевіривши зміст обвинувального акту у даному кримінальному провадженні на предмет його відповідності вимогам Закону, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув прокурору вказаний обвинувальний акт, оскільки його зміст відповідає положенням ст. 291 КПК України.
В обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, обвинувачення сформульовано достатньо детально, щоб можна було зрозуміти, які саме діяння ставляться обвинуваченому ОСОБА_7 у вину. Цілком зрозумілою є інформація щодо кваліфікації діянь обвинуваченого; у формулюванні обвинувачення викладені всі обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, а саме подія кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Твердження суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті під час викладення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення зазначено час вчинення кримінального правопорушення, а саме 21.10.2015 року, а в подальшому, в даному обвинувальному акті зазначається дата 21 жовтня 2020 р., хоча і має місце, однак колегія суддів вважає його таким, що не може само по собі бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки зазначений факт жодним чином не може вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Вказана описка, в разі необхідності може бути виправлена прокурором в установленому порядку під час судового розгляду.
Отже, об`єктивно перешкоди до призначення судового розгляду, - відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що на всіх етапах кримінального провадження строк дії запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, повинен перебувати під контролем суду (справа ЄСПЛ «Mamedova v. Russia»).
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 жовтня 2020 року до 19.00 год. Оскільки станом на теперішній час кримінальне провадження не розглянуто, апеляційний суд дійшов висновку, що за результатом розгляду апеляційної скарги необхідно скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з метою зменшення ризиків переховування обвинуваченого від суду, а також зменшення ризиків вчинення ним нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2020 року включно.
Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 грудня 2020 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4