Справа № 521/7370/20
Номер провадження:1-кп/521/1026/20
УХВАЛА
10 грудня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінального провадження № 521/7370/20 по обвинуваченню:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працюючого, офіційно не одруженого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бендзарі, Балтського району, Одеської області, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Котовськ Одеської області, без громадянства, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 раніше судимого,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Татарбунари, Одеської області, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, офіційно не одруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше судимого,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою АДРЕСА_9 , раніше судимого,
кожного окремо у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
12.05.2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду по суті надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_19 , по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000516 від 27.05.2019 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 294, ст. 392 КК України.
02.09.2020 року, за наслідками підготовчого судового засідання, дане кримінальне провадження було призначене до розгляду по суті у Малиновському районному суді м. Одеси.
В ході судового розгляду зазначеного кримінального провадження, судом, в порядку ст. 331 КПК України з урахуванням вимог ч. 3 зазначеної статті, на обговорення учасників було поставлено питання, щодо наявності підстав для подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні кожного з зазначених осіб спливає 21.12.2020 року
В ході судового засідання прокурор висловив позицію про наявність підстав для продовження дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та на обставини, які на думку прокурора свідчать про їх обґрунтованість - дані про особи обвинувачених, значну матеріальну шкоду, завдану злочинами, наявність великої кількості потерпілих осіб, тощо.
Захисники ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 кожен окремо, заперечували проти продовження строків тримання під вартою у відношенні їх підзахисних. При цьому захисники, кожен окремо, відмітили відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та відсутність з боку прокурора належного обґрунтування щодо оголошених ним ризиків.
Окремо захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , просили суд застосувати до їх підзахисних запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовийдомашній арешт.
Захисник ОСОБА_6 не заперечував проти продовженні строку тримання під вартою у відношенні його підзахисного.
Захисник ОСОБА_7 просив суд не обирати у відношенні його підзахисного запобіжний захід, оскільки він на даний час відбуває покарання за попереднім вироком суду і в обранні (продовженні) строків тримання під вартою у відношенні його підзахисного відсутній будь-який сенс.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_17 - ОСОБА_9 просив суд відкласти розгляд даного питання у відношенні його підзахисного, з метою виконання положень передбаченх ч. 2 ст. 53 КПК України.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обвинувачуються у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів, за скоєння яких, за сукупністю злочинів, обвинуваченим у разі доведення їх вини загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.
Разом з цим, судом враховується, що тяжкість обвинувачення сама по собі, з урахуванням позиції ЄСПЛ не може бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
При цьому, з рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» вбачається, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою у відношенні кожного з обвинувачених суд також враховує вимоги ст. ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою. При цьому, суд не встановлює зволікань з боку сторони обвинувачення в надані доказів.
При цьому суд вважає за необхідне відмітити, що з урахуванням обставин даної справи, її суспільного резонансу, тривалість тримання обвинувачених під вартою, з урахуванням особливостей розгляду даного кримінального провадження, його тяжкості і складності, наявності великої кількості потерпілих та інших учасників, є розумною та виправданою, що у даному випадку свідчить про те, що інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтерес забезпечення права обвинувачених на свободу.
Зазначене свідчить про те, що тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченим, може свідчити на користь того, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).
Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).
Вказаний ризик підтверджується наявністю судимостей у кожного з обвинувачених за умисні злочини. Крім того, на користь обґрунтованості даного висновку свідчить те, що злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у разі доведеності їх вини, були скоєні ними під час фактичного відбування покарання за попередніми вироками суду які набрали законної сили.
Вирішуючи питання про наявність вказаного ризику стосовно всіх обвинувачених і кожного окремо, слід зазначити, що кожен з обвинувачених раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійкий та систематичний характер їх протиправної поведінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала ґрунтовних гарантій зазначеного.
Також, при прийнятті рішення про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; наявність постійного місця проживання чи його відсутність; значний розмір майнової шкоди завданий злочинами, характеристики особи.
Вищезазначене, у своїй сукупності, свідчить про доцільність продовження терміну дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та обмеження їх конституційних прав, що у даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ та інтересам суспільства.
Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою у відношенні кожного з обвинувачених, судом не встановлено.
Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в обвинувальному акті обставин, тяжкості та суспільного резонансу інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 злочинів, а також зважаючи на заперечення останніх та їх захисників, враховуючи відсутність належним чином доведених обставин, які б перешкоджали можливості тримання зазначених осіб під вартою, суд дійшов висновку, що на даному етапі провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак, суд вважає що на даний час існують підстави для подальшого тримання під вартою кожного з обвинувачених.
У зв`язку з наведеним, суд також вважає що на даний час відсутні підстави, для задоволення клопотань захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , щодо зміни у відношенні їх підзахисних ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу на цілодобовийдомашній арешт.
Щодо розгляду питання про наявність підстав для подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_17 , який в судовому засіданні відмовився від послуг захисника, який був наданий судом в порядку ст. 48 КПК України, суд вважає за необхідне, з метою виконання положень ст. 53 ч. 2 КПК України, відкласти розгляд даного питання та надати обвинуваченому ОСОБА_17 час для залучення нового захисника.
Керуючись ст. ст. 23, 134, 177, 179, 194, 314-316, 369-372, 376 КПК України, -
УХВАЛИВ :
Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, тобто до 7 лютого 2021 року.
Розгляд питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відкласти та надати останньому двадцять чотири години для залучення захисника в порядку ч. 2 ст. 53 КП України .
Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала суду підлягає оскарженню в частині обрання (продовження) запобіжного заходу.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення., а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1