Справа № 741/357/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/795/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0001627 від 10.10.2016 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року та за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року про виправлення описки відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.10.2013 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання та встановленням іспитового строку на 3 роки;

- 25.02.2019 року Прилуцьким міськрайоним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 190, 71, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Баранчинський Кушвидського району Свердловської області, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх захисника адвоката ОСОБА_6 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 29.10.2013 року у виді 3 років позбавлення волі, та невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попереднім - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 22.02.2017 року.

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 37513,68 грн. матеріальної шкоди, 6000 грн. моральної шкоди, а всього 43513,68 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 3987,40 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Також ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року виправлено описку у вироку суду від 04.09.2020 року та вступну частину вироку викладено в наступній редакції: «Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_11 , за участю прокурора ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2016 року за №0001627 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина Чернігівської області, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не працюючого, одруженого, раніше судимого 29 жовтня 2013 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання та встановленням іспитового строку на 3 роки; 28 травня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 ч.1 ст.28 ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі, звільненого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1, ст.ст.9, 10 Закону України «Про амністію у 2014 році», ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2013 року підлягав самостійному виконанню, за зареєстрованим місце проживання в АДРЕСА_1 ; вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2013 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 року, за ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Баранчинський Кушвидського району Свердловської області, громадянка України, маючої повну загальну середню освіту, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , за ч.5 ст.27, ч.2 ст.190 КК України».

Доповнено мотивувальну частину вироку тридцять дев`ятим абзацом наступного змісту: «Керуючись статтями 370, 373, 374 КПК України, суд».

Другий абзац резолютивної частини вироку суду викладено в наступній редакції: «На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2019 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки».

Четвертий абзац резолютивної частини вироку викладено в наступній редакції: «Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 22.02.2017 року. Зарахувати у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII) строк тримання під вартою ОСОБА_7 з 22.02.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , яка підтверджувала перед потерпілим ОСОБА_10 повідомлені ним відомості, шляхом обману, видаючи себе за власника дачного господарства, розташованого в садовому кооперативі «Райдуга» під номером 6 в м. Ніжин, представляючись ОСОБА_12 , повідомляючи при цьому, що для оформлення майбутнього договору купівлі-продажу йому потрібно виготовити необхідні документи, з метою протиправного збагачення з корисливих мотивів заволодів належними ОСОБА_10 грошовими коштами в сумі 1400 доларів США, що станом на 01.09.2016 еквівалентно 36513,68 гривень, та 2000 гривень, які були передані останнім за невстановлене досудовим слідством число зустрічей у кількості не більше десяти, не менше однієї з яких відбулося у невстановлений досудовим слідством день та час періоду з 01.09.2016 до 30.09.2016 за місцем реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке водночас є місцем постійного проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_1 , решта у невстановлених досудовим слідством місцях протягом вказаного періоду, під приводом необхідності виготовлення потрібних документів для оформлення майбутнього договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна в рахунок його ціни, чим потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 38513,68 гривень.

ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , усуваючи перешкоди у протиправному заволодінні останнім чужим майном, перебуваючи за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлені досудовим слідством дні та час періоду з 01.09.2016 до 30.09.2016, підтверджувала перед потерпілим ОСОБА_10 повідомлені ОСОБА_7 відомості про те, що його ім`я ОСОБА_12 , у його власності наявне дачне господарство, розташоване в садовому кооперативі «Райдуга» під номером 6, яке він має намір продати, однак для оформлення майбутнього договору купівлі-продажу йому потрібно виготовити необхідні документи, будучи достовірно обізнаною в тому, що вказані відомості не відповідають дійсності, обумовивши, таким чином, шляхом обману у ОСОБА_10 впевненість у їх достовірності, з метою протиправного збагачення третьої особи з корисливих мотивів сприяла вчиненню ОСОБА_7 заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 1400 доларів США, що станом на 01.09.2016 еквівалентно 36513,68 гривень, та 2000 гривень, які були передані останнім за невстановлене досудовим слідством число зустрічей у кількості не більше десяти, не менше однієї з яких відбулося у невстановлений досудовим слідством день та час періоду з 01.09.2016 до 30.09.2016 за місцем реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке водночас є місцем постійного проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_1 , решта у невстановлених досудовим слідством місцях протягом вказаного періоду, під приводом необхідності виготовлення потрібних документів для оформлення майбутнього договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна в рахунок його ціни, чим потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 38513,68 гривень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просив вирок суду 1 інстанції відносно ОСОБА_7 змінити та виключити з вступної частини вироку посилання суду на об`єднання кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №0001627 від 10.10.2016 року та за №0000304 від 03.03.2017 року як помилково зазначеного; виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на зарахування призначеного покарання вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.10.2013 року як помилково зазначене; виключити з резолютивної частини вироку посилання на залишення запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою як помилково зазначеного.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання по даному вироку частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2019 року і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді не більше 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки.

Зарахувати у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України строк тримання під вартою ОСОБА_7 з 22.02.2017 року по 12.05.2019 року включно з розрахунку один тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

За результатом апеляційного розгляду ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду.

Також просить вказаний вирок суду 1 інстанції в частині визнання винуватою ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок ухвалений з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Зокрема, застосовуючи положення ст. 71 КК України та приєднуючи ОСОБА_7 невідбуте покарання за попереднім вироком від 29.10.2013 року, судом не враховано те, що таке покарання вже було приєднано повністю вироком суду від 25.02.2019 року. Тобто, судом не було зараховано покарання, призначене вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2019 року.

Крім того, в порушення вимог ч 5 ст. 72 КК України, судом не було зараховано строк тримання під вартою ОСОБА_7 з 22.02.2017 року по 12.05.2019 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Також в порушення вимог ст. 370 КПК України, суд у вступній частині вироку безпідставно вказав про розгляд об`єднаних кримінальних проваджень, хоча провадження за №0000304 від 03.03.2017 року розглядалося окремо та за результати його розгляду відносно ОСОБА_7 ухвалено вирок.

Звертає увагу, що на момент оголошення оскаржуваного вироку ОСОБА_7 відбув покарання, призначене судом.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_8 , то таке не знайшло свого підтвердження зібраними у провадженні доказами. Зокрема, її показання свідчать про те, що вона була необізнана про злочинні дії ОСОБА_13 на злочинні дії, який, окрім іншого, повідомив, що ОСОБА_8 не причетна до вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 .

Потерпілий в свою чергу показав, що жодної зустрічі одночасно потерпілого з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з приводу купівлі дачі не було.

Показання свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 також не свідчать про причетність обвинуваченої до інкримінованого їй діяння.

Заява про вчинення кримінального правопорушення та копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_12 підтверджують лише те, що потерпілий знав, що особа, якій він передав грошові кошти, не є ОСОБА_12 , проте вказані обставини при ухваленні вироку враховані не були і в його описовій частині не відображені, що є порушенням вимог ст. ст. 370, 373 КПК України.

В даному випадку, на думку захисника, вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст.190 КК України не доведена. Посилання суду на її обізнаність про продаж ОСОБА_7 дачного господарства належним чином не обґрунтована.

Крім того, органом досудового розслідування не було встановлено час та дана вчинення пособницьких дій, що передували передачі коштів потерпілим. За заявою потерпілого перше спілкування з ОСОБА_8 відбулося після передачі грошових коштів ОСОБА_13 .

В апеляційних скаргах прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених, кваліфікацію їх дій та правильність оскаржуваного рішення щодо ОСОБА_8 , просив вирок суду відносно ОСОБА_7 та ухвалу про виправлення описки скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що діяла до 21.06.2017 року), зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22.02.2017 року по 12.05.2019 року включно з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом не дотримано вимог ст. ст. 65, 66 КК України та безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує його покарання часткове відшкодування шкоди, так як в ході розгляду справи обвинувачений повідомляв, що не має можливості відшкодувати завдані збитки, так як перебуває під вартою.

Злочин, вчинений ОСОБА_7 на час його скоєння відносився до злочинів середньої тяжкості, а на момент ухвалення вироку є нетяжким злочином, проте таке діяння потребувало тривалої підготовки та подальшої наполегливості, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки та потягло заподіяння матеріальної шкоди потерпілому в сумі 38513,68 грн., що також не було враховано судом 1 інстанції.

Вказує, що вирок суду не містить відомостей щодо попереднього засудження ОСОБА_7 вироком Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2019 року за ч. 2 ст. 190 КК України, яким йому призначено покарання, із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Тому, призначене ОСОБА_7 оскаржуваним вироком покарання підлягало частковому складанню з покаранням за вироком від 25.02.2019 року.

В порушення вимог ст.. 72 КК України, судом не було зараховано строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Окрім іншого, прокурор зазначає, що оскаржуваною ухвалою про виправлення описки викладено в новій редакції описову та резолютивну частини вироку від 04.09.2020 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання. Оскаржуваним рішенням зараховано в строку відбування покарання період його ув`язнення, що у вироку відображено не було.

Такі порушення суду 1 інстанції є істотними, так як в даному випадку положення ст.. 379 КПК України застосуванню не підлягають.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор просив залишити її без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачені та їх захисник підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг прокурора заперечували.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подані стороною обвинувачення апеляційні скарги, а в задоволенні апеляційної скарги захисника просив відмовити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, позицію обвинувачених та їх захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог ст. ст.369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Статтею 374 КПК України чітко регламентовано, що вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У вступній частині вироку зазначається найменування (номер) кримінального провадження; прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

У резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою, обов`язково зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та про залік досудового тримання під вартою.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону судом дотримано не було.

Зі змісту вироку, окрім іншого, вбачається, що суд 1 інстанції мотивував питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, так як він вчинив даний злочин під час іспитового строку за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.10.2013 року. З резолютивної частини вироку вбачається, що остаточна міра покарання обвинуваченому визначена на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 29.10.2013 року, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки.

Разом з тим, матеріалами кримінального провадження встановлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.10.2013 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

25.02.2019 року вироком Прилуцького міськрайоного суду Чернігівської області ОСОБА_7 визнано винуватим та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.10.2013 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Про існування вказаного вироку від 25.02.2019 року було відомо суду 1 інстанції на момент ухвалення оскаржуваного рішення, проте вступна частина вироку не містить відомостей щодо даної судимості, що має значення для справи. Такі дані відсутні і в резолютивній його частині при призначені ОСОБА_7 остаточної міри покарання, обраної судом.

З метою виправлення даної помилки, судом згідно вимог ст. 379 КПК України, винесено ухвалу, якою, окрім іншого, виправлено помилку, допущену при ухваленні вироку суду.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.09.2020 року, окрім іншого, внесено виправлення в резолютивну частину вироку суду та викладено в наступній редакції: «На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2019 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки» також резолютивну частину вироку доповнено рішенням про зарахування ОСОБА_7 , у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), строку тримання під вартою в період з 22.02.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі».

Згідно вимог ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою виправити допущені в ухваленому ним судовому рішенні описки або очевидні арифметичні помилки. Однак, при цьому суд не вправі змінювати зміст судового рішення та будь-яким чином зачіпати його суть, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження. Описки - це неправильне написання слів, що може мати істотне значення у певному конкретному судовому рішенні (прізвище, ім`я, адреса, дата, строки, номера і дати документа, найменування сторони, тощо).

Як вбачається зі змісту ухвали суду 1 інстанції від 30.09.2020 року, суд фактично не виправляв описку, а змінив вирок в частині призначення остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , що впливає на суть судового рішення та суперечить змісту ст. 379 КПК України, та не є опискою, яка може бути виправлена судом самостійно.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора стосовно того, що при постановленні ухвали про виправлення описки у вироку, суд 1 інстанції фактично вирішив питання про призначення міри покарання ОСОБА_7 , чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, вказаною ухвалою від 30.09.2020 року внесено виправлення у вступну та мотивувальну частину вирок суду, які за своїм змістом відповідають описці у розумінні ст. 379 КПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України.

Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення це один із основних критеріїв якості правосуддя.

Вирок - це ухвалене іменем держави судове рішення першої або апеляційної інстанції про винуватість або невинуватість особи і про призначення кримінального покарання або звільнення від призначеного покарання, засноване на доказах, безпосередньо досліджених судом.

Законність вироку - це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законним може бути лише той вирок, який постановлено при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.

Тому , виходячи із викладеного слід наголосити, що допущення під час ухвалення судових рішень неточностей чи суперечностей є неприпустимим. Допущення таких порушень під час складання судового рішення є неприйнятним, адже це ставить під сумнів законність ухваленого рішення.

З врахуванням вище викладеного, апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених та прокурора підлягають задоволенню частково, а вирок та ухвала суду - скасувати з призначенням нового судового розгляду.

При новому розгляді суду 1 інстанції необхідно врахувати наведене вище, перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. При доведеності винуватості ОСОБА_7 в скоєному, необхідно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо законності призначення йому покарання з тим, щоб воно було необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а в разі, якщо об`єм обвинувачення не зменшиться, то призначене ОСОБА_7 покарання вважати м`яким.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року та ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року про виправлення описки відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4