печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на постанову прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 03.07.2020 про відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0000436,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із скаргою на постанову прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 03.07.2020 про відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0000436.

У поданій скарзі особа, яка її подала вказує, що нею було подане до Офісу Генерального прокурора клопотання в порядку ст. 220 КПК України, про надання вказівок щодо проведення допиту в якості свідка колишнього старшого слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 з приводу обставин здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000367 від 18.02.2014, затримання та доставлення до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 , а також з приводу вилучених у останнього речей.

За результатами розгляду вказаного клопотання, постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 03.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та особа, яка звернулась із скаргою ОСОБА_3 вимоги визначені у скарзі підтримують, просять скаргу задовольнити.

Прокурори ОСОБА_5 щодо задоволення скарги заперечив, вказує, що у кримінальному провадженні № 0000436 оголошено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, також вказують на вмотивованості винесеної прокурором постанови про відмову у задоволенні клопотання, оскільки з приводу обставин здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000367, зокрема щодо обставин кримінального переслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_8 допитано в якості свідка в межах кримінального провадження 0000020, у зв`язку з чим необхідність його повторного допиту є недоцільною.

Слідчий суддя, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, вивчивши скаргу, дослідивши надані докази, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів скарги, Другим відділом Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000436, що виділено із матеріалів кримінального провадження № 0000020.

Адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Офісу Генерального прокурора із клопотання № 199вих2020 від 25.06.2020, в порядку ст. 220 КПК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 03.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

У разі повної або часткової відмови у задоволенні клопотання, виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Мотивуючи оскаржувану постанову, прокурор виходить з того, що з приводу обставин здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000367, зокрема щодо обставин кримінального переслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_8 допитано в якості свідка в межах кримінального провадження 0000020, у зв`язку з чим необхідність його повторного допиту є недоцільною.

Разом з тим, вдаючись до аналізу оскаржуваної постанови, приходжу до висновку, що остання не містить обґрунтувань на які має місце посилання захисника у клопотанні, а містить лише загальне посилання на висновок, без належного його обґрунтування.

Поряд з цим, не сприймаються доводи прокурорів у судовому засіданні, щодо неможливості проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні з підстав відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, оскільки відповідно до положень норми ст. 283 КПК України формами закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вирішуючи дану скаргу, слідчим суддею в тому числі застосовується один із основоположних принципів засад кримінального провадження як то змагальність сторін, який зводиться до того, що на сторін покладається обов`язок довести ті обставини на які вони посилаються.

Отже, за таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови та наявність факту бездіяльності, що полягає у не виконанні положень ст. 220 КПК України, а саме не вчинення належних дій стосовно розгляду клопотання № 199вих2020 від 25.06.2020.

Аналізуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання розглянути клопотання ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 № 199вих2020 від 25.06.2020, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Разом з тим, при виготовленні повного тексту ухвали, виявлено допущену помилку у резолютивній частині ухвали, а саме невірно вказано номер клопотання «03.07.2020», замість вірного «№ 199вих2020 від 25.06.2020», дана помилка підлягає виправленню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на постанову прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 03.07.2020 про відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0000436 задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 03.07.2020 про відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0000436.

Зобов`язати компетентну особу Офісу Генерального прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000436 повторно розглянути клопотання ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 від № 199вих2020 від 25.06.2020.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1