ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№640/8681/19 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1537/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

особи щодо якої застосовані

заходи медичного характеру - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №11-кп/818/1537/20 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, у стані неосудності, застосовано примусові заходи медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Як установив суд, 16 лютого 2019 року приблизно о 17-30 год. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту зі своєю бабусею ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_9 , що виразилося в нанесенні останній 9-ти ударів ножем в область живота та одного удару в область правого плеча, спричинивши їй згідно з висновку судово-медичної експертизи № 12-14145-А/19 від 05.04.2019 ушкодження:
- п`ять (5) колото-різаних поранень передньої черевної стінки, проникаючих в черевну порожнину з пораненням тонкого кишківника, внугрішньочеревна кровотеча, що відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя (п.2.1.3. «к» Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»);
- чотири (4) непроникаючих колото-різаних поранень передньої черевної стінки- відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) (п.2.3.1. «а», п.2.3.3. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»);
- різану рану правого плеча - відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних (п.2.3.5. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).
ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу, в результаті чого смерть останньої не настала.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, у стані неосудності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_8 заходи медичного характеру - госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом, оскільки судом не було враховано в повній мірі висновок судово-психіатричної експертизи №241 від 19.04.2019 року та його показання, відповідно до яких ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом. На думку захисника, судом також не враховано думку потерпілої, яка просила не призначати ОСОБА_8 стаціонарного лікування та повернути онука додому, щоб вона за ним доглядала. Указав, що суд не прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у наркологічному закладі не перебуває, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, зі сторони сусідів скарг та заяв не надходило. Просить ухвалу суду змінити та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд першої інстанції при визначенні виду медичних заходів не врахував:
- висновок судово-психіатричного експерта №241 від 19.04.2019 року, а також його показання, відповідно до яких ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;

- думку прокурора, який просив застосувати до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом;

- думку потерпілої, яка просила не призначати ОСОБА_8 стаціонарного лікування та повернути онука додому, щоб вона за ним доглядала

- особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час у нього спостерігається стійка ремісія щодо захворювання;

- той факт, що психіатричний заклад із суворим наглядом знаходиться у м. Дніпро та через віддаленість його розташування від місця проживання родичів, у ОСОБА_8 буде обмежена можливість спілкування та отримання допомоги від них.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, ОСОБА_8 , його захисника та потерпілу, які просили задовольнити апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності того, що ОСОБА_8 вчинив суспільне небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, в стані неосудності, колегія суддів не перевіряє оскільки вони в апеляційних скаргах учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Як слідує з мотивувальної частини ухвали, суд при обранні виду примусового заходу медичного характеру взяв до уваги тяжкість суспільно-небезпечного діяння, яке було вчинено ОСОБА_8 , його особу, який раніше не судимий, холостий, дітей не має, не працює, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Також враховано довідку КНП «МПНД№3» від 19.02.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_8 , перебуває на стаціонарному лікуванні з 16.02.2019 року по теперішній час (18.02.2019 р.) у психіатричному відділенні для дорослих №4,з діагнозом: Шизофренія параноїдна форма неперервний тип перебігу (а.с.107).

До того ж судом оцінено висновок судово-психіатричного експерта №241 від 19.04.2019 року відповідно до якого, ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру- госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а.с.157-162).
Також враховано показання експерта ОСОБА_11 , яка підтвердила висновки вищевказаної експертизи та зазначила, що при вирішенні питання про вид нагляду психіатричного закладу особі, експертами приймається до уваги тільки психічний стан особи.
Таким чином, судом першої інстанції при обранні примусових заходів медичного характеру, які підлягають застосуванню щодо ОСОБА_8 , врахував всі обставини, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники.

Відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.513 КПК України та роз`яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» саме суд має визначити їх вид, що спростовує доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, як то зазначено у висновку судово-психіатричного експерта.

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст.94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року (справа №219/12156/17) та від 30.05.2019 року (справа №243/4632/17).

З урахуванням викладеного та враховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, про що йдеться в апеляційних скаргах захисників.

Таким чином підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисників, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: