ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5822/19 Номер провадження 11-кп/814/924/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001208 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 15 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі .

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Карлівка Полтавської області, мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, вдівець, маючий неповнолітню дитину, судимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Постановлено стягнути:

- з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ПТ «Ломбард донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» 546, 60 грн майнової шкоди;

- з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_14 1999,76 грн майнової шкоди;

- з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави, з кожного, по 1465, 43 грн витрат за проведення судових експертиз;

- з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави 5652, 36 грн витрат за проведення судових експертиз.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.

18 квітня 2019 року у вечірній час доби ОСОБА_12 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно, заволодів мобільними телефонами «Xiomi Redmi 5 Plus» вартістю 2800 грн та «Xiomi Redmi 5» вартістю 1800 грн, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 4600 грн.
03 травня 2019 року близько 10 год. ОСОБА_12 , перебуваючи на території Центрального ринку по вул. Чапаєва в м. Полтава, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном «Xiomi 5A» вартістю 1999,67 грн, що належить потерпілій ОСОБА_14
11 травня 2019 року близько 15 год. ОСОБА_12 , перебуваючи у приміщенні ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер - ріелті» і компанія» по вул. Шевченка, 39-А в м. Полтава, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном «Fly FS 405» вартістю 546, 60 грн, який належить цьому ж товариству.
23 травня 2019 року близько 11 год. ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу відділення №10 ТОВ «Нова Пошта» по вул Європейській, 63, в м. Полтава, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, заволодів велосипедом вартістю 3633, 33 грн, який належить потерпілому ОСОБА_16
24 травня 2019 року близько 09 год. ОСОБА_12 , перебуваючи в кабінеті № 26 Полтавської спеціалізованої школи №3 по вулиці В. Чорновола, 4, в м. Полтава, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, заволодів належним школі ноутбуком вартістю 2900, 33 грн.
30 травня 2019 року близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу будинку № 13 по вул. Небесної Сотні в м. Полтава, почали переслідувати потерпілу ОСОБА_17 , яка йшла зі своєю знайомою ОСОБА_18 .
Підійшовши до четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_10 відкрито, повторно, шляхом ривка, заволодів гаманцем ОСОБА_17 вартістю 150 грн. з грошовими коштами в сумі 11800 грн, після чого зник з місця вчинення злочину.
Відразу ж після цього, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_11 штовхнув потерпілу ОСОБА_17 в плече, а ОСОБА_12 в цей момент відкрито заволодів належним їй рюкзаком, у якому знаходилися мобільний телефон «Samsung», туфлі жіночі та інші речі, внаслідок чого заподіяли потерпілій майнову шкоду на загальну суму 18893, 93 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 зазначає про визнання вини та щире каяття у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і просить призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Водночас, не погоджується з вироком суду в частині засудження його за ч.2 ст.186 КК України та заперечує свою винуватість у вчиненні цього злочину.

Наголошує, що під час затримання жодних речових доказів, які б свідчили про вчинення ним грабежу, у нього вилучено не було.

Стверджує про суперечності в показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_18 , а також вважає неналежними доказами протоколи слідчих експериментів з їх участю, оскільки ні потерпіла, ні свідок не вказали конкретних імен та прізвищ осіб, причетних до грабежу, хоча слідча дія проводилася після впізнання підозрюваних.

Звертає увагу, що його непричетність до вчинення злочину підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі кожного, а ОСОБА_12 за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України - на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

При цьому зазначає, що злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким, шкода потерпілій добровільно не відшкодована.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_12 , крім того, вчинив п`ять епізодів крадіжок чужого майна і також не відшкодував шкоду.

Звертає увагу на особи обвинувачених, які не працюють, не мають постійного заробітку, раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та їх захисників, які погодилися з вироком суду, думку прокурора на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Рішення місцевого суду про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також ОСОБА_12 за ч.2 ст.185 КК України, за наведених у вироку обставин і кваліфікація їх дій в цій частині в апеляційних скаргах не оспорюються.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана оцінка відповідно до ст.94 КПК України.
Так, ОСОБА_12 не заперечував перебування на місці злочину, лише стверджував, що помилково взяв рюкзак потерпілої після втечі ОСОБА_10 з її гаманцем, оскільки вважав, що це рюкзак саме ОСОБА_10 .
Проте, суд належним чином перевірив та спростував таку версію ОСОБА_12 .
Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_18 в подробицях розповіли про обставини злочину і впевнено вказали на ОСОБА_12 , як на особу, яка разом з іншими обвинуваченими відкрито викрала майно потерпілої.
При цьому їх показання є стабільними, логічними, послідовними та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , який спостерігав за діями обвинувачених під час вчинення злочину.
Крім того, свідок ОСОБА_19 розповів про обставини, за яких брати Кустови познайомилися з ОСОБА_12 та підтвердив, що обвинувачені разом переслідували потерпілу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 про те, що грабіж вчинив лише ОСОБА_10 є непереконливими.
Як правильно встановив місцевий суд, всі троє обвинувачених діяли узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконував діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.
Так, обвинувачені тривалий час переслідували потерпілу, а коли вона підійшла до свого будинку, ОСОБА_10 шляхом ривка заволодів гаманцем ОСОБА_17 та втік, після чого ОСОБА_11 штовхнув потерпілу ОСОБА_17 в плече, а ОСОБА_12 в цей момент відкрито заволодів її рюкзаком.
Про попередню змову свідчать конклюдентні дії ОСОБА_12 , який своєю поведінкою підтвердив свою згоду на вчинення злочину.
Доводи ОСОБА_12 про те, що він познайомився з братами Кустовими цього ж дня, не спростовують висновків суду про наявність змови і узгодженість їх дій, адже ступінь стійкості взаємовідносин між обвинуваченими в даному випадку не має значення.
Відсутність у ОСОБА_12 при затриманні речей потерпілої не свідчить про його невинуватість. Адже, як правильно встановив місцевий суд, обвинувачений після викрадення перевірив рюкзак потерпілої, де був жіночий та дитячий одяг, та викинув його, не знайшовши нічого для себе цінного.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що протоколи слідчих експериментів, проведених з потерпілою та свідком ОСОБА_18 , є неналежними доказами його винуватості не узгоджуються з приписами закону.
За змістом ч.1 ст.240 КПК України метою слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому, слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
На виконання вказаних приписів Закону слідчим з метою перевірки та уточнення обставин вчинення грабежу, 12 липня 2019 року було проведено слідчі експерименти з участю потерпілої та свідка, під час яких вони детально показали обставини та механізм вчинення злочину обвинуваченими, а також порядок та характер дій кожного з них.
При цьому, слідчі дії проведені у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю понятих та із застосуванням відеозапису.
За їх результатами складені відповідні протоколи, в яких докладно викладені умови і результати слідчих експериментів (т.4, а.с.224-225, 226-227).
Жодних зауважень щодо їх проведенн від учасників не надходило.
Крім того, слідчий з участю потерпілої ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 провів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Під час цієї слідчої дії потерпіла та свідок впізнали, в тому числі ОСОБА_12 , та впевнено вказали на нього як особу, яка вчинила грабіж, про що складено відповідні протоколи від 30 травня 2019 року.
При цьому, у відповідності до ст.228 КПК перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілої та свідка попередньо було з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу, про що зроблено записи в протоколах та закріплено підписами потерпілих та свідків (т.5, а.с.84-89).
Підстав у відповідності до ст.87 КПК України визнавати ці судом докази недопустимим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Вказані докази місцевий суд безпосередньо сприймав під час судового засідання і оцінив не лише кожний з них з точки зору належності, допустимості, достовірності, а і їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.
Покарання ОСОБА_12 призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 та ч.1 ст.70 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, даним про особу винного, враховує обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Враховуючи особу винного, який маючи непогашені судимості за вчинення шахрайства, грабежів та крадіжок, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, знову вчинив умисні злочини проти власності, не працює, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, з огляду на кількість епізодів злочинних дій, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання є непереконливими.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Призначаючи всім обвинуваченим покарання, місцевий суд дотримався наведених вимог закону, визначив його вид та розмір в межах санкцій інкримінованих злочинів, з урахуванням ступеню їх тяжкості, даних про особи винних та обставин, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_12 та відсутність обставин, які його обтяжують стосовно всіх обвинувачених.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим.
Тому, колегія суддів не вбачає підстав для посилення покарання, про що прохає прокурор в апеляційній скарзі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4