Справа № 457/820/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/686/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою без визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави на строк 60 днів, тобто до 7 серпня 2020 року.
У задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.
На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як альтернативу тримання під вартою визначити ОСОБА_7 заставу.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що за матеріалами справи невстановлений мотив злочину, який, на думку слідчого, спільно організував ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Усі дії спрямовані на вбивство потерпілої вчинялись виключно ОСОБА_9 (проникнення в машину для закладення імітаційного пристрою, приведення пристрою у дію). Однак відносно ОСОБА_7 таких доказів немає. Досудовим розслідуванням встановлено, що тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не заподіяно. Жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено попереднім вироком суду, який на даний час скасовано. Спроб переховуватись від органів досудового розслідування ОСОБА_7 не чинив, так само як не має наміру чинити тиск на інших учасників кримінального провадження, тим більше вчиняти протиправні дії. Обраний найсуворіший вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є безпідставним, тому продовження його застосування є невиправданим та недоцільним. Вина ОСОБА_7 не доведена, а пред`явлена підозра необґрунтована та не підтверджена доказами, утримання ОСОБА_7 під вартою незаконне та не обґрунтоване, також жоден ризик, передбачений ст. 177 КК України недоведений. Крім того, сама потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні подала заяву, в якій просила звільнити з-під варти ОСОБА_7 , оскільки претензій до останнього вона не має. Вказує, що ОСОБА_7 захворів на гепатит, а тому йому необхідно змінити запобіжний захід.
Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, також він є раніше судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, що також свідчить про існування ризику того, що він може і в подальшому вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Також колегією суддів першої інстанції враховано тяжкість інкримінованих злочинів, дані про особу обвинуваченого, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого колегія суддів місцевого суду дійшла висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 під час тримання під вартою захворів на гепатит, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже хвороба не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Більше того, жодної медичної документації, яка б підтверджувала наявність у ОСОБА_7 гепатиту, судам першої та апеляційної інстанцій не представлено.

Посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що досудовим розслідуванням не встановлено мотиву ОСОБА_7 у вчинення даних кримінальних правопорушень, а також на відсутність обгрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_7 до даної справи, то такі не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Покликання апелянта на те, що потерпілій ОСОБА_10 кримінальними правопорушеннями тілесних ушкоджень не заподіяно та що вона подала заяву, у якій просила звільнити ОСОБА_7 з-під варти, оскільки не має до нього претензій, також не береться до уваги колегією суддів, оскільки кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 , здійснюється у формі публічного обвинувачення. Крім того, думка потерпілої може враховуватися судом під час призначення особі покарання. Зазначена ж апелянтом обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів першої інстанції прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняла відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4