Справа № 943/1428/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/942/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6

та її представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

10 серпня 2020 року старший слідчий СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000221 від 7 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчепленні з напівпричепом самоскидом реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , жительці АДРЕСА_1 , який зберігається на території ТзОВ «Захід Агро МХП», що знаходиться за адресою: с. Бужок вул. Зелена, 13, Золочівського району Львівської області, шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою накласти арешт на автопоїзд у складі тягача, марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зчепленні з напівпричепом самоскидом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , жительці АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження із залишенням за власником ОСОБА_8 права користування та володіння тягачем марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зчепленні з напівпричепом самоскидом, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент накладення арешту у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру. Вказує, що арешт може бути накладений тільки на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або не несуть цивільної відповідальності за шкоду, завдану діями підозрюваного обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, ухвалу про арешт майна не може бути прийнято.

Вказує, що накладений оскаржуваною ухвалою арешт в частині користування та володіння автопоїздом у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зчепленні з напівпричепом самоскидом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суттєво позначається на законних інтересах їх власника ОСОБА_8 , оскільки вона не може отримувати дохід від здійснення перевезень цими транспортними засобами, а тому таке втручання органу судової влади у право власності є неправомірним та суперечить практиці ЄСПЛ.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з наданими до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000221 від 7 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні вбачається, що 7 серпня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про те, що 5 серпня 2020 року із території поля, розташованого у с. Купче Буського району Львівської області, ОСОБА_6 шляхом вивезення вантажним автомобілем марки «DAF» р.н.з. НОМЕР_1 з причепом р.н.з. НОМЕР_2 , викрав зерно пшениці у кількості 40 тонн, спричинивши шкоду на суму 240 000 гривень.

Згідно з протоколом огляду місця події від 7 серпня 2020 року, під час проведення огляду місця події виявлено та вилучено автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 7 серпня 2020 року автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

10 серпня 2020 року старший слідчий СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000221 від 7 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , про арешт майна задоволено та накладено арешт на автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчепленні з напівпричепом самоскидом реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування
З такими висновками слідчого судді місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчепленні з напівпричепом самоскидом реєстраційний номер НОМЕР_2 , з тих підстав, що вилучений автомобіль у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучений 7 серпня 2020 року під час проведення огляду місця події на території ТОВ «Захід-Агро МХП» в с. Купче Буського району Львівської області автопоїзд у складі тягача марки «DAF XF» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчепленні з напівпричепом самоскидом реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль може бути зіпсований, знищений або переданий іншій особі чи будуть вжиті заходи для його зникнення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 як власник майна не несе відповідальності за шкоду, завдану діями підозрюваного, не беруться до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку арешт на майно накладено з метою збереження речового доказу, а не з метою конфіскації такого майна в майбутньому.

Посилання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи. Крім того, накладення арешту на транспортний засіб не припиняє права власності ОСОБА_6 , а лише тимчасово обмежує його.

Так, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 -без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4