Справа № 462/6696/19
провадження 1-кс/462/1611/20
У Х В А Л А

01 жовтня 2020 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Львівської міської ради про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003260 від 22.10.2019 року,

встановив:

Представник Львівської міської ради ОСОБА_3 29.09.2020 року звернулася до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 . Своє клопотання мотивує тим, що слідчим Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003260 від 22.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. В межах даного провадження за клопотання слідчого слідчим суддею Залізничного районного суду м.Львова було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Наказом Міністерства юстиції України «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», виданий 02.01.2020 року право власності на вищевказану квартиру скасовано. Оскільки зазначене майна належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві власності, а накладений арешт позбавляє можливості розпоряджатися зазначеним майном, просить скасувати арешт.

Представник Львівської міської ради ОСОБА_3 та дізнавач Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить телефонограма, в судове засідання не з?явилися. При цьому від представника Львівської міської ради ОСОБА_3 та дізнавача Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 надійшли заяви, в якій кожен з них просить проводити розгляд клопотання за його відсутності.
За таких обставин, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання без участі фактичного володільця майна та слідчого, оскільки, згідно положень ст.174 КПК, їх неявка не перешкоджає такому розгляду.
Вивчивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0003260, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
15.11.2019 року внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003260 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за фактом неправомірних дій невідомих осіб, які використали підроблені документи під час реєстрації права власності на АДРЕСА_2 , а подальше відчуження цього нерухомого майна може перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2019 року було задоволено клопотання начальника ВРЗЗКС СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності померлій ОСОБА_6 , шляхом заборони розпорядження цим майном.

Наказом Міністерства юстиції України «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 02.01.2020 року скасовано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ЛКП «Левандівка» №558 від 13.03.2020 року квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» № 13 від 02.07.2004 року було звернуто увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст.55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.
З аналізу вищевказаних норм, закріплених у КПК України слідує, що однією з основних функцій кримінально-процесуального законодавства є відновлювальна функція, яка полягає у тому, що, як суд, так і орган досудового розслідування мають послідовно і неухильно вживати заходи, щоб порушені права потерпілих, зокрема і майнові, були як найшвидше відновлені.
Враховуючи встановлені обставини та наведене правове регулювання, беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_1 , належить Львівській міській раді, слідчий, слідчий суддя дійшов висновку про можливість, з метою забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства, в даному випадку потребами кримінального провадження, та вимогами захисту права власності заявника, скасування арешту на вказану квартиру, оскільки подальше існування вказаного арешту не буде відповідати розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, і тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.174 КПК України,

постановив:

Клопотання Львівської міської ради про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2019 у рамках кримінального провадження №0003260 від 22.10.2019 року.
Ухвала остаточна та апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1