Справа № 487/5666/20
Провадження № 1-кс/487/5947/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.10.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограду, українця, громадянина України, з вищою освітою, що займає посаду головного спеціаліста Подільського сектору у м.Кропивницькому Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
02.10.2020 року слідчий Першого Слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ..

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно до п. 38 ч. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014, одним з основних завдань Державної міграційної служби України (далі ДМС) являється виконання в межах повноважень, передбачених законом, правозастосовних і правоохоронних функцій.

З огляду на викладене, а також відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», обіймаючи відповідно до наказу № 13-к від 26.03.2017 посаду головного спеціаліста Подільського районного сектору у м. Кропивницькому Управління ДМС України в Кіровоградській області, ОСОБА_5 являється працівником правоохоронного органу.

Так, 28.08.2020, більш точно під час досудового розслідування не встановлено, в ході зустрічі в приміщенні Подільського районного сектору у м. Кропивницькому Управління ДМС України в Кіровоградській області за адресою м. Кропивницький, вул. Дворцова, 6А ОСОБА_5 , довідавшись від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 відповідно до указу Президента України № 13/2020 від 16.01.2020 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» підлягає призову на строкову військову службу як особа, що не досягла 27-річного віку, прийняв для себе рішення скористатись цією ситуацією для власного протиправного збагачення, створивши ситуацію, за якої ОСОБА_9 буде вимушений надати йому неправомірну вигоду.

З цією метою ОСОБА_5 , розраховуючи на сприяння та допомогу з боку співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 (в т.ч. заступника військового комісара начальника відділення комплектування ОСОБА_10 ), з якими у нього склались тісні довірчі відносини в силу виконання повноважень за місцем роботи в органах ДМС, висловив ОСОБА_8 вимогу надати йому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 3 500 доларів США, пообіцявши за це здійснити вплив на відповідних посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), уповноважених на виконання функцій держави, з метою прийняття тими рішення про надання ОСОБА_9 відстрочки від призову на строкову військову службу, звільненні від призову або виключенні його з військового обліку. При цьому, з метою спонукати ОСОБА_9 до надання йому неправомірної вигоди, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 про те, що тільки надання неправомірної вигоди вирішує питання такого роду, створивши тим самим, уявлення про те, що без надання неправомірної вигоди не буде досягнуто бажаного результату.

Почувши пропозицію ОСОБА_5 , ОСОБА_8 пообіцяв повідомити про це ОСОБА_9 та повідомити про прийняте тим рішення пізніше.

Усвідомлюючи характер своїх суспільно-небезпечних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих спонукань та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, в ході наступних зустрічей, зокрема 21.09.2020 та 25.09.20202, ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у тому, що після передачі йому неправомірної вигоди, використовуючи свої зв`язки серед особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , він здійснить вплив на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 та вирішить питання про звільнення ОСОБА_9 від призову на строкову військову службу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_9 однозначно зрозумів, що ненадання озвученої неправомірної вигоди не дозволить скористатись передбаченими ст.ст. 17, 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставами для надання відстрочки від призову на строкову військову службу або звільнення від такого призову, в зв`язку з чим, вимушено погодився на пропозицію ОСОБА_5 , про що повідомив його.

01.10.2020 близько 18:17 год., ОСОБА_9 , перебуваючи на території АЗС «WOG» за адресою м. Кропивницький, вул. Габдрахманова, 46 у, передав, а ОСОБА_5 діючи умисно та з корисливих спонукань, усвідомлюючи, що одержує неправомірну вигоду за здійснення в інтересах ОСОБА_9 впливу на прийняття службовими особами Кропивницького МВК рішення про звільнення ОСОБА_9 від призову на строкову військову службу одержав в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі в сумі 3 500 доларів США (еквівалент 99 120 грн., згідно курсу Національного банку України на 01.10.2020), тим самим довівши свій злочинний намір до кінця.

01.10.2020 о 18:17 год. в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 затримано в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

02.10.2020 попередня правова кваліфікація злочину у кримінальному провадженні змінена на ч. 3 ст. 369-2 КК України.

02.10.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 -2 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, який по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор, клопотання слідчого підтримав та просив про його задоволення.

Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою, її повідомлення здійснено не уповноваженою особою, так як досудове розслідування слідчими ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві здійснюється з порушенням вимог підслідності, оскільки ОСОБА_5 не є працівником правоохоронного органу.

Зазначив про відсутність належних та допустимих доказів, як на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення, так і на підтвердження наявності ризиків, на існування яких посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні.

Одночасно, враховуючи наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вважав за доцільне обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 28.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 внесено відомості за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

01.10.2020 року ОСОБА_5 , затримано в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

02.10.2020 попередня правова кваліфікація злочину у кримінальному провадженні змінена на ч. 3 ст. 369-2 КК України.

02.10.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 -2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України підтверджується: Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 31.08.2020 року; Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.09.2020 року, Протоколами допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 01.10.2020 року; протоколом від 01.10.2020 про застосування заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.10.2020; протоколом освідування особи від 01.10.2020.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_5 , оскільки оцінка достатності доказів на обґрунтування підозри особи у вчиненні злочину на стадії досудового розслідування має менший стандарт доведеності у порівнянні з доведеністю винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом за результатами судового розгляду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин».

Слідчий суддя, вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на здійснення досудового розслідування не уповноваженим слідчим органом, оскільки відповідно до наявної у матеріалах клопотання Постанови заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України від 28.08.2020 року, підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до восьми років позбавлення волі, з метою уникнення покарання може виїхати за межі України та переховуватися від органів досудового розслідування, у тому числі за межами країни чи на непідконтрольній на даний час Україні території.

Використовуючи як дружні, так і корупційні зв`язки серед працівників Кропивницького МВК, може знищити сховати, або спотворити буд-які з документів, та вжити заходів незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою зміни останніми показань та спотворення вже зібраних доказів.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у сфері службової діяльності, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам наявним та доведеним під час розгляду клопотання.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу, оскільки, хоча підозрюваний і має постійне місце проживання та родину, що свідчить про зменшення ризику переховування від органів досудового розслідування, але не усуває всіх інших, встановлених судом ризиків.

Отже застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчого судді є необґрунтованим та невиправданим.

Одночасно, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції»

Відповідно до положень ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання ОСОБА_5 під вартою слід встановити на шістдесят діб.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, наявність на його утриманні непованолдітньої дитини, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком на шістдесят діб до 29.11.2020 року 18-17 години.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, в розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень.

Покласти на ОСОБА_5 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- прибувати до слідчого ОСОБА_4 , кожного четверга місяця за адресою: м. Миколаїв вул. Спаська, 18, до приміщення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві;

- не відлучатися із м.Кропивницького без дозволу слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд в залежності від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання, роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також іншими свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Слідчий суддя: ОСОБА_1