ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1424/20
Провадження № 1-кс/210/1430/20

"23" липня 2020 р.

Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасники кримінального провадження, які беруть участь у розгляді скарги: слідчий ОСОБА_3 скаржник - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 29 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного 22.11.2019 року до ЄРДР за № 0000546 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадження судді надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову від 28.02.2020 року про закриття кримінального провадження №0000546 від 22.11.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України. В обґрунтування скарги зазначено, що 29.06.2020 року винесено оскаржувану постанову, проте слідчим не виконано вказівки прокурора, не проведено всіх необхідних слідчих дій. Тому, оскільки слідчим не виконано всіх завдань кримінального провадження, не вчинено значного обсягу процесуальних дій, ОСОБА_4 вимушений звернутись до суду з даною скаргою.
В судове засідання викликалися скаржник та прокурор, витребувано матеріали кримінального провадження №0000546.
Так, скаржник ОСОБА_4 скаргу підтримав, просив задовольнити.
Слідчий заперечував проти задоволення скарги, вважає постанову обґрунтованою та законною.
Вислухавши аргументи сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному
Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.
Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.
Встановлено, що 22.11.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000546 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Відомості про злочин внесені на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що 30.09.2019 року перебуваючи на території дачного кооперативу «СТ СОЮЗ 1», розташованого на території с. Вільне, Криворізького району, невстановлена особа на підставі раптово виникнувших неприязних відносин, приснула ОСОБА_4 з балону, спричинивши йому тілесні ушкодження.
У подальшому, 28.02.2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки потерпілий ОСОБА_4 не пройшов судово-медичної експертизи відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, що виключає можливість встановлення реальної шкоди життю та здоров`ю останнього та визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених кримінальним правопорушенням.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2020 у справі № 210/1424/20 за результатом розгляду скарги ОСОБА_4 скасовано постанову слідчого від 28.02.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000546, оскільки слідчому необхідно було вирішити питання чи звертався потерпілий до медичних установ з приводу отримання останнім тілесних ушкоджень починаючи з 30.09.2019 року, після отримання результатів вирішити питання щодо призначення судово-медичної експертизи для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Тобто, проведення досудового розслідування було предметом судового контролю слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, та вчиненим слідчим діям щодо дослідження обставин справи надана оцінка.
Згідно з частинами 1,3,5,6 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
З досліджених матеріалів встановлено, що слідчим винесена постанова про призначення судово-медичної експертизи за результатами якої, в матеріалах мітиться висновок експерта № 475, відповідно до цього висновку на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_4 та у відповідь на поставлені питання, експерт дійшов висновку, що будь-яких видимих тілесних ушкоджень при огляді не виявлено, до огляду не представлено.
Постановою слідчого від 29 червня 2020 року кримінальне провадження, № 0000546 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито.
Мотивами закриття кримінального провадження зазначено, що злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляд наслідків, зазначених у диспозиції вказаної норми. Йдеться мова про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. Як визначено в ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України досудове слідство за частиною 1 статті 125 КК України може бути розпочато виключно на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).
Згідно з частино 1 статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
При цьому складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.
Об`єктом злочину є здоров`я особи. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).
У першому випадку йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).
Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10%.
Шкода заподіяна здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 діями ОСОБА_5 має бути доведена судово-медичною експертизою, та не може ґрунтуватись на свідченнях потерпілого чи свідків.
Слідчий суддя звертає увагу, що згідно висновку експерта у потерпілого ОСОБА_4 об`єктивних ознак, які могли б свідчити про наявність тілесних ушкоджень на момент огляду не виявлено. Разом із тим, такий огляд проведено за спливом тривалого часу.
Оцінюючи правомірність висновку слідчого про те, що у даному кримінальному провадженні встановлено відсутність складу злочину, а саме об`єктивної сторони, слідчим суддею з пояснень, наданих потерпілим встановлено наступне.
Потерпілий 30 вересня 2019 року телефонним дзвінком на 102 повідомив про крадіжку та про застосування проти нього аерозольного балону дратівливої дії електриком ОСОБА_6 також повідомив про необхідність надання йому медичної допомоги. Однак, медична допомога йому не надавалась, і будь-які акти освідування чи медичного огляду не складались. При цьому, потерпілий самостійно не звертався в період часу як 30.09.2019, так і в наступні за медичною допомогою до лікарні.
Вказані обставини потерпілий не заперечував, та слідчому судді зазначив, що забезпечити надання медичної допомоги мала оперативна група, а не він. Він зі свого боку зробив фотографії почервонінь, та залучив їх слідчому. Крім того, є свідок, який бачив події завдання шкоди. Жодних медичних документів, у тому числі й щодо призначеного лікування він не має, так як за медичною допомогою самостійно не звертався.
Слідчий суддя звертає увагу, що злочин за частиною 1 статті 125 КК України вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, а саме легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).
Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджені наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995р., згідно з пунктом 4.1. яких судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.
Слідчий суддя зазначає, що належним та допустимим доказом наявності тілесних ушкоджень, які є обов"язковою складовою складу злочину, за частиною 1 статті 125 КК України є висновок судово-медичного експерта.
Також слдічий суддя зазначає, що відсутність у потерпілого медичних документів, зокрема історії хвороби, які б містили зафіксовані ушкодження, що були спричиненні 30 вересня 2010 року за подій, вказані потерпілим, унеможливлює проведення експертизи через тривалий проміжок часу. Фотографії та показання свідків не можуть бути надані для проведення експертизи, оскільки не являються належними засобами доказування наявності тілесних ушкоджень легкого ступеня.
При цьому, скасування постанови слідчого лише з підстав, що слідчим не допитано свідків, не проведення слідчих експерементів, призведене лише до затягування строків досудового розслідування, оскільки відсутність доказів настання наслідків, а саме - заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, а саме легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, свідчить про відсутність об"єктивної сторони складу злочину за ч. 1 ст. 125 КК України.
Можливість проведення експертизи на визначення ступеня ушкоджень не може бути відновлена жодним чином, оскільки потерпілий не звертався до медичних закладів для лікування та проведення обстеження, а без медичних документів за сплином часу неможливо провести експертизу.
Враховуючи наведені обставини у справі, яка розглядається, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.
Враховуючи наведене, слідчим встановлено відсутність складу злочину за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, хоча скаржник і обґрунтовує необхідність проведення інших слідчих дій, однак вони жодним чином не стосуються складу злочину, а саме не доводять ступінь ушкоджень, оскільки це спитання віднесено до компетенції судово-медичної експертизи.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова слідчого від 29 червня 2020 року, у наведеній вище частині, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме об`єктивної сторони передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є достатньо вмотивованою та такою, що відповідає положенням закону.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 171, 223, 236, 303-308, слідчий суддя, -ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВКриворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 29 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного 22.11.2019 року до ЄРДР за № 0000546 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - відмовити .

Матеріали кримінального провадження, внесеного 22.11.2019р. до ЄРДР за № 0000546 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повернути до Криворізького районного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п"яти) днів з моменту її проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24 липня 2020 року об 13год.30хв. в залі № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу за адресою: м. Кривий Ріг, пр-т Миру, 24.

Слідчий суддя: ОСОБА_1