Справа № 473/3661/20
Номер провадження1-кп/473/363/2020
ВИРОК
іменем України

"23" грудня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0001042 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ, Миколаївської області, громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, не працює, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.08.2020 року близько 16-00 год. (більш точний час не встановлено), на території подвір`я приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка на побутовому ґрунті. В ході сварки у ОСОБА_4 виник злочинний намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Діючи умисно на виконання злочинного наміру, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки в ділянку щелепи з правого боку.

В результаті незаконних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа в ділянці кута із зміщенням уламків з травматичним вивихом 8-го зуба на нижній щелепі справа, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, не оспорював обставини, встановлені під час слідства та зазначені в обвинувальному акті, на підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 24.08.2020 року вона із своїм співмешканцем (який є братом обвинуваченого) прибули до місця проживання батька обвинуваченого і її співмешканця. Хотіли забрати штори, які купував її чоловік. Через це виникла сварка і обвинувачений вдарив її по обличчю в праву сторону кулаком в щелепу. Внаслідок чого вона отримала перелам щелепи із зміщенням. Лікувалася, проте шкоду їй обвинувачений не відшкодував жодним чином.

Наявність у потерпілої ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та механізм утворення цих ушкоджень підтверджено даними висновку судово-медичного експерта №423 від 13.10.2020 року, а також виписним епікризом №14931/604 із картки стаціонарного хворого на ім`я потерпілої та довідкою КП «КНП ВБЛ» від 25.08.2020 року.

Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України встановлено не було. Зазначення стороною обвинувачення та стороною захисту про те, що такою обставиною слід вважати щире каяття не відповідає встановленим судом обставинам та не знайшло свого підтвердження, оскільки щире каяття має бути засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини та характеризується щирим осудом цієї поведінки, висловленні жалю з приводу вчиненого, вибаченні перед потерпілими та прийнятті заходів по відшкодуванню шкоди (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року).

Таких заходів з відшкодування шкоди та вибачення перед потерпілою обвинуваченим здійснено не було. Так, шкода потерпілій відшкодована не була, відсутні й спроби часткового відшкодування понесених нею витрат як на стадії досудового слідства, так і судового розгляду.

Як зазначає Верховний Суд в Постанові від 18 липня 2019 року (справа №201/17419/17 провадження №51-6802км18 джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/83203574): «щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності».

У даному провадженні саме цієї пом`якшуючої відповідальність ОСОБА_4 обставини встановлено судом не було.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, - теж встановлено не було.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується посередньо, згідно досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб. а також те, що злочин, який вчинив ОСОБА_4 в силу ст.12 КК України належить до нетяжких злочинів, проте вчинений ним вперше, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі, але із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Речові докази, процесуальні витрати, цивільний позов у даному кримінальному провадження - відсутні.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1