Справа № 939/1969/19
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2020 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000331 від 07 червня 2019 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, громадянина України, неодруженого, який проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, громадянина України, одруженого, який проживає в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що 06 червня 2019 року, приблизно, о 15-й годині, в с. Мирча Бородянського району Київської області вони, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: вул. Центральна, 68 побачили як по автодорозі, що розташована недалеко від вказаного домоволодіння, з с. Тальське в напрямку с. Мирча, рухається автомобіль "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_5 , 06 червня 2019 року, приблизно, о 15-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підбігли до автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проїжджій частині вул. Центральної в с. Мирча Бородянського району Київської області, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , і, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_5 цілеспрямовано та умисно, через опущене скло водійських дверцят наніс ОСОБА_8 один удар рукою в голову, а обвинувачений ОСОБА_4 , витягнувши ОСОБА_8 з автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , підвів його до капоту та, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи ОСОБА_8 рукою за голову, декілька раз ударив його головою об капот автомобіля "ВАЗ-2121", в результаті чого ОСОБА_8 впав на землю. В подальшому ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 та, піднявши його за одяг, наніс йому ще один удар правою рукою в ліву частину обличчя.
Після цього, ОСОБА_4 заштовхав ОСОБА_8 до автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повіз в бік лісосмуги с. Мирча Бородянського району Київської області, що неподалік вул. Центральної.
В подальшому, 06 червня 2019 року, о 15-й годині, продовжуючи свої кримінально протиправні дії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території лісосмуги с. Мирча Бородянського району Київської області, неподалік вул. Центральної, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 удар кулаком в праве плече, а ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 удар рукою в ліву частину обличчя, після якого ОСОБА_8 втратив свідомість.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями в сукупності спричинили потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження - множинні синці: по задній поверхні лівого плеча в середній та верхній третинах, по внутрішній поверхні в середній третині на тлі якого два косо-горизонтальних садна; по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, по передній поверхні правого плеча та плечевого суглобу (три), по внутрішній поверхні правого колінного суглобу, по задній поверхні грудної клітки справа та зліва; садна: по передній поверхні правого колінного суглобу, на тильній поверхні правої кисті в проекції другої п`ясткової кістки, по передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 5-6 ребер по передньо-паховій лінії, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень у живих осіб, а також тілесне ушкодження - закриту черепно-мозкову травму у вигляді: синців лівого ока та потиличної ділянки справа; крововиливів під тверду мозкову оболонку зліва загальним об`ємом, приблизно, 80 см3 (клінічно), під м`яку мозкову оболонку обох півкуль;ділянки забою головного мозку правої лобної та скроневої часток, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в реанімаційному відділенні Бородянської ЦРЛ.
За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 17 вересня 2019 року, але за ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року ухвала слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року була скасована і до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 вересня 2019 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 листопада 2019 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 грудня 2019 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 червня 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 липня 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2020 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 грудня 2020 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, і, усвідомлюючи, що в разі визнання його судом винуватим у вчиненні вказаного злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, він може переховуватися від суду, оскільки вказаний ризик підтверджується неоспорюваним фактом, що ОСОБА_4 відразу після вчинення злочину залишив місце свого проживання та мешкав декілька днів у лісі. Також у разі не продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою він матиме змогу впливати будь-якими методами, у тому числі й залякуванням, на потерпілих, свідків, оскільки судовий розгляд ще не закінчено і в ході його може виникнути необхідність повторно їх допитати, а оскільки вони проживають в одному селі, то це свідчить про наявність ризику, який полягає у незаконному впливі обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілих, свідків. Крім того, не перебуваючи під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 матиме змогу іншим чином перешкоджати встановленню обставин, що мають значення для кримінального провадження з метою уникнути кримінальної відповідальності, а тому, враховуючи також, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, аналізуючи зібрані в сукупності докази, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Своє клопотання захисник - адвокат ОСОБА_6 обґрунтовувала тим, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є занадто суворим, а тяжкість покарання не може бути самостійною умовою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і має бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, з врахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , як того вимагають норми чинного законодавства та міжнародного законодавства, зокрема практики ЄСПЛ. Крім того, єдиною метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і застосування таких ризиків завжди пов`язано з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування залишив місце свого проживання та переховувався від органів досудового розслідування жодним чином не була підтверджена стороною обвинувачення. Також, коли за ухвалою слідчого судді від 22 липня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, то ці обов`язки ОСОБА_4 виконував та не порушував. Крім того, в ухвалі про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою зазначається, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, але ж у випадку, коли сторона обвинувачення занепокоюється можливістю спілкування обвинуваченого зі свідками, потерпілими, то може визначити для нього певні зобов`язання, відповідно до ст. 194 КПК України. При цьому адвокат також зазначила, що на користь зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт свідчить те, що у ОСОБА_4 відсутні судимості, є постійне місце проживання та місце роботи, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Також під час дослідження матеріалів кримінального провадження в суді та надання показів потерпілими, свідками, обвинуваченими - жодних доказів того, що саме ОСОБА_4 причетний до утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 отримано не було, оскільки відповідно до висновку експерта від 30 вересня 2020 року, об`єм та характер черепно-мозкової травми, локалізація її складових, дозволяє стверджувати про те, що вона виникла за єдиним можливим, імпресійно-інерційним (ударно-протиударним) механізмом внаслідок одноразової дії тупого предмету з необмеженою поверхнею контакту при падінні ОСОБА_8 із вертикального або близького до нього положення на площину (ґрунтове/асфальтне) покриття з контактом із правою потиличною ділянкою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 своє клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт повністю підтримала, а проти клопотання прокурора заперечувала.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю підтримав думку свого захисника, думку представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала клопотання прокурора і просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу просила залишити без задоволення, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка також підтримала клопотання прокурора і думку свого представника адвоката ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховування від органів досудового розслідування та /або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справіта переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання та офіційного місця роботи були враховані судом при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, на думку суду, в даному конкретному випадку ці обставини не дають достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, а тому суд вважає за необхідне клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що вагомість наявних доказів, тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування залишив місце свого проживання та переховувався від органів досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 , оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам, а тому суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити і продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який спричинив смерть людини.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 25 січня 2021 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий-суддяОСОБА_10