У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року Місто Одеса

Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо, Білгород Дністровського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що влітку 2010 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 завідома знаючи про те, що належна їй, на праві приватної власності, квартира АДРЕСА_3 перебуває в заставі у банку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», переслідуючи корисливі мотиви, вступила у злочину змову з ОСОБА_4 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману. При цьому в якості предмета свого злочинного посягання вони визначали грошові кошти майбутнього покупця, бажаючого придбати зазначену квартиру. Усвідомлюючи при цьому, що переоформляти зазначену квартиру на покупця вони не будуть.

Приступивши до реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 надала повідомлення до газети «Авізо» про продаж, належної їй, на праві приватної власності, квартира АДРЕСА_3 та видала довіреність на ім`я ОСОБА_4 , який у відповідності з відведеної йому роллю повинен був бути представником останньої в організаційних питаннях, пов`язаних з продажом квартири.

В серпні місяці 2010 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 через агентство нерухомості «РИМ» в особі менеджера по продажу ОСОБА_9 виявила бажання оглянути рекомендовану їй квартиру АДРЕСА_3 .

«24» вересня 2010 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 прибула за адресою: АДРЕСА_4 , де її очікував ОСОБА_4 , який представився представником за довіреністю власниці квартири, ОСОБА_7 , при цьому надав довіреність, яка видана на ім`я ОСОБА_4 від ОСОБА_7 , та надав можливість оглянути об`єкт який було встановлено на продаж, оглянувши запропоновану квартиру, ОСОБА_8 виявила бажання її придбати.

В цей же день не усвідомлюючи справжніх намірів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 прибула до офісу фірми «Афіна-ДТ», де між ОСОБА_4 та майбутнім покупцем ОСОБА_8 , в присутності ОСОБА_7 , був укладений договір «про намір укладення договору купівлі продажу об`єкту нерухомості», згідно якого ОСОБА_8 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ від «24» вересня 2010 року складало 7940 гривень. Цього ж дня ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали доповнення про збільшення переданої суму до договору від «24» вересня 2010 року, згідно якого ОСОБА_8 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ від «24» вересня 2010 року складало 15880 гривень, які виступили в якості розрахунку за послуги агентства та як задаток, згідно договору «про намір укладення договору купівлі продажу об`єкту нерухомості». Отриманні грошові кошти у розмірі 23820 гривень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 витратили на власний розсуд. Після чого остаточною датою укладання договору купівлі продажу квартири було визначено «09» грудня 2010 року.

«09» грудня 2010 року точного часу вході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 будучи введеною в оману та бажаючи на законних підставах придбати квартиру, як сумлінний покупець, за вказівками ОСОБА_4 прибула до приміщення нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , до нотаріуса ОСОБА_7 для укладення договору купівлі продажу кв. АДРЕСА_3 . Перебуваючи в приміщені нотаріальної контори ОСОБА_8 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 49000 доларів США, що згідно курсу НБУ від «09» грудня 2010 року складало 390530 гривень. Після чого нотаріус ОСОБА_7 роздрукувала раніше підготовлений договір позики та передала його на ознайомлення ОСОБА_8 і ОСОБА_4 , який був підписами обома сторонами. При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 при цьому не мали наміру виконувати взяти на себе обов`язки.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, переслідуючи при цьому корисливі мотиви, «16» червня 2011 року ОСОБА_4 вимагав та отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ від «16» червня 2011 року складало 39757 гривень для вирішення питань у суді, міській раді та КП «Право», заздалегідь знаючи про тебе, що виконувати взяті на себе обов`язки не буду.

Заволодівши вказаними грошовими коштами та не виконавши покладені на себе обов`язки передбачені договором позики ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розпорядились ними на власний розсуд и до теперішньому часу грошові кошти ОСОБА_8 не повернули та квартиру на останню не оформили, чип спричинили ОСОБА_8 матеріальній збиток на загальну суму 454107 гривень.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, знаходячись на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, продовжити свою злочинну діяльність, знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваний усвідомлюючи покарання за вчинення злочину, в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 ставиться запобігання подальших спроб приховуватись від органів досудового розслідування і суду, у підозрюваного не має постійної роботи, відсутні соціальні зв`язки, а тому, розуміючи, що може бути призначене реальне покарання до позбавлення волі буде мати намір уникнути покарання. Інші, менш суворі запобіжні заходи, на думку слідчого, не забезпечать виконання підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом і його належної поведінки.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник під час розгляду клопотання заперечували проти його задоволення, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, його захисників, а також заслухавши прокурора, приходжу до висновку, що у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, та необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з наступних підстав.

У клопотанні не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор ґрунтує свої доводи лише на припущеннях.

Не доведено існування ризиків у разі обрання підозрюваному більш м`яких запобіжних заходів, всі доводи ґрунтуються на припущеннях, до уваги береться лише тяжкість злочину у скоєнні якого лише підозрюється ОСОБА_4 . Прокурором не досліджено обставини, які мають значення для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 9 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 р. виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК України. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Відповідно до п. 10 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 18 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах, передбачених ст. 181 КПК України, зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження уявляється доцільним покладення на підозрюваного ОСОБА_4 наступних, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків:

?прибувати за викликом до слідчого, процесуального керівника, в проваджені якого знаходиться кримінальне провадження;

?не відлучатися з місця постійного проживання: АДРЕСА_2 , у період з 22.00 год. до 07.00 год.;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

?здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.ст. 84-89, 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 195, 196, 197, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів і обчислюється з моменту фактичного затримання, а саме з 27 грудня 2020 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 25 лютого 2021 року.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

?прибувати за викликом до слідчого, процесуального керівника, в проваджені якого знаходиться кримінальне провадження;

?не відлучатися з місця постійного проживання: АДРЕСА_2 , у період з 22.00 год. до 07.00 год.;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

?здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

28.12.2020