Справа № 314/3952/20
Провадження № 1-в/314/31/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2021 м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2019 за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким внесені зміни до диспозиції ч. 2 ст. 309 КК України та виключено з неї такі кваліфікуючі ознаки як повторність та вчинення дій особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. ст. 307, 308, 310, 317 КК України. Водночас, цим Законом встановлено нову кваліфікуючу категорію за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме вчинення діяння протягом року після засудження за цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не вчиняв злочинні діяння протягом року після засудження за ст. 309 КК України, оскільки був засуджений 16.05.2012 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 07.10.2016, тому дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.

Максимальна межа покарання, встановлена санкцією Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII за ч. 1 ст. 309 КК України, становить 5 років обмеження волі.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 , 1965 р.н. натепер має ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Суд, вивчивши матеріали справи, аналізуючи положення Закону від 22.11.2018 2617-VIII, приходить до висновку про необхідність задоволення подання Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)».

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 534 - 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :
Подання задовольнити.

На підставі ст. 5 КК України перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2019 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України та призначити остаточне покарання у виді 6 місяців арешту.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання у виді арешту відбутий строк покарання у виді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

20.01.2021