Справа № 127/2318/18
Провадження №11-кп/801/655/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0001261, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2015 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу вимог ст.. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Процесуальні витрати по проведенню експертизи № 723-Д в сумі триста п`ятдесят одна гривня 84 копійки віднесено на рахунок держави.
Вирішено питання речових доказів.

Досудовим розслідуванням установлено, що 01.03.2015 року близько 23:00 год. ОСОБА_9 знаходився біля хвіртки воріт, які ведуть на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де він проживає, та набирав код замка, щоб зайти на подвір`я.
В цей час, ОСОБА_8 , рухаючись на велосипеді, під`їжджав до будинку АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_9 та на ґрунті тривалих неприязних стосунків, у нього виник умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень останньому, реалізуючи який, ОСОБА_8 переднім колесом велосипеда умисно в`їхав в ноги ОСОБА_9 .
В свою чергу ОСОБА_9 зробив ОСОБА_8 зауваження з приводу даних дій, у відповідь ОСОБА_8 на ґрунті тривалих неприязних стосунків, почав словесно ображати ОСОБА_9 та в ході чого почав наносити йому удари ногами по ногах, при чому ОСОБА_8 наніс близько п`яти ударів в різні ділянки нижніх кінцівок ОСОБА_9 .
Від даних ударів ОСОБА_9 почав відходити назад, ближче до огорожі, намагаючись захистити себе руками. В свою чергу ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс один удар ногою в ділянку живота потерпілого та декілька ударів руками по обличчю та руках ОСОБА_9 . Від вказаних ударів ОСОБА_9 не втримав рівновагу та впав спиною на огорожу.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні правого передпліччя, чотирьох глибоких саден на тильній поверхні 3-5 пальців лівої кисті, трьох ділянок зливних саден на передніх поверхнях лівої та правої гомілки, садна на задній поверхні лівої гомілки, двох саден на передній поверхні лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які утворились від дії тупих, твердих предметів, які відповідно до висновку експерта № 285 від 03.03.2015 року належать до легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_8 прокурором кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 351 грн. 84 коп.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції оцінюючи усю сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, які були зібрані, у їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, безпідставно прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України не доведено, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться всі докази причетності ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року. Просить винести своє рішення, яким направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний та необґрунтований у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд першої інстанції не дослідив обставини справи, в ньому відсутні аналіз доказів, які здобуті в ході досудового розслідування, які вказують на скоєння ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні з підстав викладених в них та просив задовольнити їх в повному об`ємі.
Потерпілий ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як вбачається з вироку, суд належним чином дотримав дані вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчинені пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України (умисного легкого тілесного ушкодження).
Статтею 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед яких:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид та розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. А також розмір процесуальних витрат.
Зазначені обставини судом встановлюються шляхом перевірки та оцінки доказів, якими відповідно до ст.94 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
При цьому судом були допитані обвинувачений ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 , які надали показання про обставини подій, що трапилися 01.03.2015 року.
Крім цього судом досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- витяги з кримінального провадження від 08.12.2017 року, 02.03.2015 року;
- постанова про призначення групи прокурорів від 02.03.2015 року;
- постанова про призначення СМЕ від 01.03.2015 року;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_9 просить вжити заходи до ОСОБА_8 , який 01.03.2015 року ображав його нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та бив ногами в область стегна;
- виписка № 3086 від 02.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_9 встановлено діагноз: інфіковані забійні садна лівої кисті, садна лівої та правої гомілки;
- висновок експерта № 285 від 01.03.2015 року, згідно якого у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні правого передпліччя, чотирьох глибоких саден на тильній поверхні 3-5 пальців лівої кисті, трьох ділянок зливних саден на передніх поверхнях лівої та правої гомілки, садна на задній поверхні лівої гомілки, двох саден на передній поверхні лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які утворились від дії тупих твердих предметів та належать до легких тілесних ушкоджень;
- рапорт від 02.03.2015 року;
- висновок експерта № 723-Д від 02.09.2016 року, згідно якого на поверхнях двох полімерних предметів чорного кольору та полімерної пляшки слідів рук не виявлено;
- копії ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2016 року, 24.05.2017 року, 22.07.2016 року
- протоколи тимчасового доступу до документів від 03.11.2016 року, 14.06.2017 року,
- опис речей і документів, які були вилучені від 14.06.2017 року;
- протокол проведення слідчого експерименту від 11.10.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , згідно якого останній розповідав про події, які відбувалися 01.03.2015 року біля паркану по вул. Оводова, 12;
- графік роботи Центру механізації колійних робіт;
- табель обліку використання робочого часу Центру механізації колійних робіт за березень 2015 року;
- доручення слідчого від 20.01.2017 року;
- рапорти від 07.02.2017 року;
- протокол огляду документів від 20.06.2017 року, згідно якого оглядався диск з інформацією про вхідні/вихідні дзвінки за номером телефону НОМЕР_1 ;
- довідка про опрацювання номерної інформації від 23.06.2017 року;
- постанова про зупинення досудового розслідування від 22.01.2018 року;
- постанова про відновлення досудового розслідування від 29.01.2018 року;
- клопотання про тимчасовий доступ від 17.10.2016 року, 22.05.2017 року, 14.07.2016 року;
- постанова про призначення експертизи від 18.07.2016 року;
- довідка слідчого від 12.10.2016 року;
- фотознімки території по вул. М. Оводова, 12 в м. Вінниця.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це собою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами. Для визнання доказів такими, що отримані незаконним шляхом, достатньо будь-якого одного із зазначених порушень їх отримання.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" (пункт 4) звертається увага судів на те, що "згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевірити, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо "поза розумним сумнівом" є підставою для виправдувального вироку.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину "поза розумним сумнівом" розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 року у справі "Рудяк проти України", згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини", п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах не визнав та надав суду наступні показання. 01.03.2015 року його у м. Вінниця не було, ОСОБА_9 він не бачив, тілесні ушкодження останньому не наносив. Цього дня він перебував на роботі в м. Києві, працював у Центрі механізації колійних робіт, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Він користується мобільним номером телефону НОМЕР_2 , іншого номеру він не має. Велосипеда у нього не було.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 надав суду наступні показання. В той вечір він повертався додому. На вулиці було видно, оскільки світили ліхтарі. Біля будинку № 12 по вул. М. Оводова він почув шум велосипеда та побачив ОСОБА_8 , який велосипедом наїхав йому на ноги. На його запитання, що він робить, ОСОБА_8 почав бити його ногами по ногах, руками по тулубу і руках. Від даних ударів він втратив рівновагу та упав, пошкодивши руку. Однак ОСОБА_8 не зупинився та продовжив бити його по ногах, руках та тулубу. Всього ОСОБА_8 наніс йому не менше 20 ударів, бив його по ногах нижче колін. При цьому ОСОБА_8 погрожував йому фізичною розправою. ОСОБА_8 бив його, штовхав та виражався в його бік нецензурною лайкою на протязі 30-40 хвилин. Він падав на асфальт близько 5-10 разів. Також ОСОБА_8 ударив його кулаком у живіт, від чого в нього лопнула і упала на землю пряжка від пальто.
Потім йому вдалося забігти за паркан, він зачинив кодовий замок та викликав міліцію. В цей час ОСОБА_8 дістав мобільний телефон, зателефонував своїй матері ОСОБА_11 і сказав, що він не пускає його в квартиру. Після цього ОСОБА_11 вийшла з якимось гострим предметом, пригрозила йому, однак він не відпускав їх та чекав міліцію. В цей час ОСОБА_8 переліз через паркан та знову почав його бити, розірвав його пакет, кинув по ньому пляшкою з водою, однак промахнувся. Далі ОСОБА_8 та його мати втекли.
В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 надала суду наступні показання. ОСОБА_8 її син. Вона проживає по АДРЕСА_1 . 01.03.2015 року її вдома не було, оскільки в її квартирі на той час був ремонт. Вона тимчасово проживала на дачі біля с. Сосонка. Вона добре пам`ятає, що саме 01.03.2015 року в квартирі був ремонт, оскільки 08.03.2015 року його вже закінчили. Її сина того дня у м. Вінниця також не було, оскільки він був на роботі у м. Київ. В її сина не було велосипеда.
В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 надав суду наступні показання. Він проживає з ОСОБА_9 в одній квартирі, оскільки він проживає однією сім`єю з сестрою останнього.
01.03.2015 року він нічого незвичного не бачив. Потім він дізнався від сусідів, що ОСОБА_8 звинувачують в нанесенні комусь тілесних ушкоджень. На той час він не бачив у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. З цього приводу поліція до них не приїжджала. ОСОБА_8 в березні 2015 року він не бачив. Іноді він бачив матір ОСОБА_8 , однак точних дат цих зустрічей він не пам`ятає. Йому не відомо, чи є в ОСОБА_8 велосипед. Йому відомо, що у 2015 році ОСОБА_8 працював у м. Київ.
До їх квартири систематично приїжджають працівники поліції, яких безпідставно викликає ОСОБА_9 . Останній конфліктна людина, він скандальний, нервовий, неадекватний, посварився з сусідами, родичами та ні з ким не спілкується.
В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 надав суду наступні показання. Він знає ОСОБА_8 , однак бачить останнього рідко. ОСОБА_9 він також знає, щодня бачить, однак жодних відносин з ним не має.
Йому відомо, що в ОСОБА_8 немає велосипеда. Він може охарактеризувати ОСОБА_8 , як добропорядного чоловіка. Колись пізньої осені він разом з ОСОБА_8 носили гілки зрізаного горіха для утилізації. Він не пригадує, щоб 01.03.2015 року ввечері до будинку приїздила поліція.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду наступні показання. У 2015 році він працював у відділі поліції слідчим. Враховуючи час скоєння злочину 01.03.2015 року, він думає, що виїжджав в складі СОГ на місце події за викликом по спец лінії «102». Однак обставин події він не пам`ятає, ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 він не пригадує, зміст повідомлення по «102» не пам`ятає. Нічого особливого під час даного виїзду він не пригадує. Можливо, на місці події був велосипед, однак яка була його роль не пам`ятає.
Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).
Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас ч. 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином суд першої інстанції, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов вірного висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року " Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" Верховний Суд роз`яснив, що виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його обвинуваченим.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 суд врахував, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0001261, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2015, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: