ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2931/20 Справа № 215/3791/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року про відмову у встановленні визначеного строку позбавлення волі засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про встановлення визначеного строку позбавлення волі відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що на даний час законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. За цих обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про встановлення визначеного строку позбавлення волі для подальшого умовно-дострокового звільнення на підставі ст.3 Європейської конвенції з прав людини 1950 року і практики Європейського суду з прав людини, ст.9, 28 Конституції України необхідно слід відмовити.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на невідповідність судового рішення вимогам ст. 370 КПК України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також практиці ЄСПЛ. Засуджений вважає, що його покарання має бути пом`якшено через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню ЄСПЛ у справі Пєтухов проти України № 2.
Окрім цього, засуджений вказує на порушення судом строків розгляду його клопотання, що позбавило його права на повторне звернення до суду з цього ж питання. При цьому, суд позбавив його права надати пояснення у суді, у зв`язку з чим він подав їх вимушено у письмовій формі засобами поштового зв`язку.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені вимоги закону були дотримані судом повною мірою.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного йому вироком Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року за вчинення злочину, передбаченого п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
03 липня 2019 року засуджений в порядку ст. 539 КПК України звернувся до суду з заявою про застосування до нього положень ст. 81 або ст. 82 КК України.
Відмовляючи у задоволення клопотання, суд посилався на те, що законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням лише шляхом помилування.
З наведеними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно з вимогами ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Отже, з огляду на те, що в силу вимог ст. 51 КК України позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарань, застосування положень ст.ст. 81, 82 КК України до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, є неможливим. Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до засудженого наведених вимог закону, суд виходить також й з того, що частина 3 та 4 статтей 81 та 82 КК України визначає обов`язкові умови їх застосування, зокрема відбуття засудженим певного строку покарання, тоді як довічне позбавлення волі не обмежено будь-якими строками.
Окрім цього, виходячи з вимог ст. 87 КК України, до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, може бути застосовано лише помилування.
Згідно з вимогами цієї норми закону, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, законом України про кримінальну відповідальність визначено лише право засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі на помилування. Порядку застосування положень ст.ст. 81, 82 до цих осіб чинний КК України не визначає.
За цих умов доводи засудженого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність не заслуговують на увагу.
Посилання ОСОБА_7 на невідповідність ухвали рішенню Європейського суду з прав людини у справі Петухов проти України-2 є необґрунтованим, оскільки цим рішенням лише констатовано відсутність в Україні законодавчо визначеного механізму застосування звільнення до довічно засуджених інакше ніж шляхом помилування. За таких обставин, враховуючи те, що наразі відповідні зміни до закону України про кримінальну відповідальність з урахуванням зазначеного рішення Європейського суду з прав людини не внесено, застосування такого звільнення є неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року про відмову у встановленні визначеного строку позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4