Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4148/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10 ,
розглянула у режимі відеоконференції з ДУ «Житомирській УВП (№8)» у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_11 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_11 про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_11 про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що досліджені матеріали особової справи засудженого ОСОБА_11 , вирок апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2008 року не містять даних про продовження строку дії запобіжного заходу засудженому ОСОБА_12 , при цьому норми кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року не передбачали такої норми, як продовження строку дії запобіжного заходу під час судового розгляду.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою зарахувати в строк відбування покарання строк його фактичного перебування в умовах попереднього ув`язнення з 11.12.2008 року по 07.04.2009 року. В обгрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не вказав які саме матеріали його, засудженого, справи були досліджені і на підставі яких саме відомостей дійшов висновку, що матеріали справи не містять даних про продовження строку міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 11.12.2008 року по 07.04.2009 року. При цьому, засуджений зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт його знаходження з 15.09.2008 року по 07.04.2009 року в СІЗО м.Запоріжжя та в СІЗО м.Києва, камерах попереднього тримання. Суд першої інстанції також не взяв до уваги те, що в резолютивній частині вироку апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2008 року визначено залишити ОСОБА_11 міру запобіжного заходу тримання під вартою, з чого вбачається, що з 15.09.2008 року по 07.04.2009 року йому обрана міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом Запорізької області.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Прокурори заперечили проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що узвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, строки попереднього ув`язнення, які б могли бути зараховані засудженому, відсутні.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження в межах доводів апеляційної скарги та запросивши відповідну інформацію з особової справи засудженого, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ували суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.3-4 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_11 зазначених вимог закону дотримався.

Згідно до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; г) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінальнопроцесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

З аналізу вказаних норм вбачається, що строк попереднього ув`язнення розпочинається з моменту затримання особи і закінчується датою набрання рішенням суду щодо нього (вироку, ухвали) законної сили.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_11 був засуджений вироком апеляційного суду Донецької області від 01.02.2006 року за ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.4,6,12, ст.70 ч.1 КК України до 14 років позбавлення волі. Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання саме з 29.08.2005 року. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою. Вирок набув законної сили 13.07.2006 року. Крім того, ОСОБА_11 був засуджений вироком апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2008 року за ст.115 ч.2 п.13, ст.71 КК України з врахуванням попереднього вироку до 20 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_12 залишено тримання під вартою, строк покарання вирішено рахувати з саме з 05.04.2008 року. Ухвалою Верховного Суду України від 11.12.2008 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2008 року залишено без змін. Вказана ухвала Верховного Суду України набрала законної сили 11.12.2008 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в справі №663/537/17 в п.105, якщо злочин вчинено до 20.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

На виконання зазначених висновків а також у відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України Ухвалою Богнуського районного суду м.Житомира від 22.07.2016 р. засудженому ОСОБА_11 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.08.2005 по 13.07.2006 та з 05.04.208 по 11.12.2008 з розрахунку день за два.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в зарахуванні засудженому ОСОБА_11 строку попереднього ув`язнення з 15.09.2008 року по 07.04.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Посилання засудженого на необхідність зарахування відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк з 15.09.2008 року по 07.04.2009 року не грунтується на вимогах закону, та суперечить наведеним вище обставинам, оскільки період перебування ОСОБА_11 під вартою з 15.09.2008 по 11.12.2008 року зараховано йому в строк відбуття покарання ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.07.2016 року, а можливе перебування ОСОБА_11 в умовах попереднього ув`язнення з 11.12.2008 року дати набрання законної сили ухвалою Верховного Суду України, по 07.04.2009 р. дата його прибуття до ЖУВП № 8, де він зараз відбуває покарання, не може вважатися строком попереднього ув`язнення та не підлягає зарахуванню в строк відбуття покарання за правилами ч.5 ст. 72 КК України, оскільки строком попереднього ув`язнення є строк тримання під вартою до набрання вироком законної сили, і відповідно до ухвали ВСУ від 11.12.2008 вирок апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2008 набрав законної сили саме 11.12.2008. Таким чином весь подальший період є періодом не попереднього ув`язнення, а вже відбуття покарання, в тому числі і період з 11.12.2008 по 07.04.2009.

Вказані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_11 про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення, і судом їм надана належна оцінка та прийнято обгрутоване на мотивоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів.

Підстави до задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_11 відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_11 про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення без змін.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: