Ухвала

Іменем України
28 вересня 2020 року

м. Київ
Справа № 381/4365/16-к

Провадження № 51 8836 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 , яке за своїм змістом є касаційною скаргою на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року та постанову Верховного Суду від 14 березня 2019 року щодо нього,
встановив:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 289 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановою Верховного Суду від 14 березня 2019 року вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишені без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 без задоволення.
У клопотанні засуджений ОСОБА_4 порушує питання про необхідність здійснити повторний перегляд у касаційному порядку вироку та ухвали щодо нього в касаційному порядку, а також постанови Верховного Суду від 14 березня 2019 року, якою зазначені судові рішення залишені без зміни.
Вивчивши клопотання засудженого, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Зі змісту положень ст. ст. 424, 425 КПК України вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8, статті 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
З урахуванням зазначеного та того, що постановою Верховного Суді від 14 березня 2019 року прийнято рішення по суті вимог касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та залишено його касаційну скаргу без задоволення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо себе, у зв`язку із чим зазначені вирок та ухвала не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.

Крім того, відповідно до ст. 442 ч. 5 КПК України постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані вирок та ухвала щодо ОСОБА_4 не можуть вдруге бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а постанова Верховного Суду від 14 березня 2020 року не підлягає оскарженню відповідно до вимог ст. 442 ч. 5 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його клопотанням, яке за своїм змістом є касаційною скаргою на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року та постанову Верховного Суду від 14 березня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3