Справа № 621/2549/15-к
Номер провадження 1-кп/629/8/20
УХВАЛА

01 грудня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, Харківської області питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому судом неодноразово продовжувався.
19 грудня 2020 року спливає два місяці раніше продовженого строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які до теперішнього часу не відпали та є достатніми для продовження існуючого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, вказав, що у зв`язку з шестирічним терміном перебування під вартою вичерпані ризики, які зазначені прокурором, перебуваючи волі в 2018 році не вчиняв на потерпілих та свідків тиску, є соціально адаптованим, має сім`ю, дружину та дитину.
Захисник-адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти клопотання прокурора, вказала, що ризики не обґрунтовані, не наведено нових доказів необхідності продовження існуючого запобіжного заходу. Просила врахувати, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, зазначив що ОСОБА_6 фактично відбув покарання 11 років під вартою, побоювання прокурора щодо тиску на потерпілих та свідків та переховування ОСОБА_6 є безпідставними.
При вирішенні зазначених клопотань суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.
Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд вважає, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, та суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжують існувати ризик переховування, та ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, тобто у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Зокрема, санкцією ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна. Тому обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи неминучість призначення відносно нього покарання у виді позбавлення волі, може намагатись ухилитись від кримінальної відповідальності. Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування, тощо) і приходить до висновку, що ризик переховуватися є досить актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання.
Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків по кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, потерпілі та свідки ще не допитані в судовому засіданні, а тому перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_6 матиме реальну можливість спілкуватись з потерпілими та свідками і впливати на них у кримінальному провадженні.
Посилання сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного суд вважає необґрунтованими, оскільки враховує характер висунутого обвинувачення ОСОБА_6 , що потребує забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.
Крім того в судовому засіданні не здобуто нових відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України, суду не надано переконливих та документально підтверджених даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Таким чином тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 слід продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вишляді тримання під вартою підлягає до задоволення, а у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 331, 369-372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Задовольнити клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 .
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на строк до 60 діб, тобто до 29 січня 2021 року включно.
Відлік строку запобіжного заходу рахувати з дня постановлення ухвали, а саме з 01 грудня 2020 року.
В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3