ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2333/20 Справа № 210/2320/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до умов і правил режиму утримання не довів свого виправлення, оскільки станом на 30.04.2020 він тільки стає на шлях виправлення, відмовився працювати на виробництві, має заборгованість за цивільним позовом, тому задоволення клопотання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення є передчасним.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст. 81 КК України.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю та необгрунтованістю судового рішення. Так, на думку засудженого, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він відбував покарання в КВК №19, де адміністрація установи на той час вважала, що він став на шлях виправлення, внаслідок чого йому в якості заохочення було змінено режим утримання на більш м`який, та на той час вони потрапили в зону бойових дій, й під час обстрілів близько 2 місяців знаходилися в овочесховищі без належного забезпечення їжею та водою, перебуваючи в екстремальних умовах, витримуючи знущання окупантів над собою, що дало йому ще більше підстав переосмислити скоєнне і розкаїтися у вчиненому. За час відбування покарання в КВК №80 з іншими засудженими конфліктів не має, ввічливий із адміністрацією установи, не працював з підстав похилого віку - 63 роки, та наявності у нього хронічних захворювань: тяжка стадія бронхіальної астми, 3-ї групи гіпертонії, емфіземи легень та грижі. Також зазначає, що має намір сплатити заборгованість за цивільним позовом після звільнення від відбування покарання за рахунок майбутньої пенсії. Окрім того, засуджений вказує, що він має намір після звільнення піти до монастирю задля повного виправлення, тому, на його думку, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на захист є фундаментальним правом особи, що гарантується ст. 59 Конституції України та п. 3 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод і порушення цього права є несумісним з гарантіями, передбаченими даною статтею Конвенції.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2010, який 13.09.2011 було змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України та вирішено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 5 ст. 27, п.п 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

З оскаржуваної ухвали, журналу та технічного запису судового засідання від 20 травня 2020 року видно, що суд першої інстанції розглянув клопотання ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень ст. 81 КК України, не забезпечивши участь захисника у провадженні.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення ст. 52 КПК України, яка передбачає обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, колегія суддів приходить до висновку, що у цьому провадженні було допущено порушення права засудженого на захист, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, й є безумовною підставою для скасування судового рішення.

В силу ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 2 статті 412 цього Кодексу.

Отже, перевіривши матеріали провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі засудженого, не досліджує їх та вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4