Справа № 405/62/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0008396 від 05.11.2019 та № 0007228 від 19.09.2019, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3

встановив:

судом у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.
Прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що останній раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, який є тяжким, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення інших злочинів. Вказав, що ризик переховування від суду не зменшився, оскільки обвинуваченому вразі визнання його судом винним, загрожує покарання у виді позбавлення волі.
Захисник заперечив щодо продовження строку тримання під вартою підзахисному ОСОБА_3 та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в певний період доби, мотивуючи тим, що ризики відповідно до ст.177 КПК України у кримінальному провадженні відсутні. Просив суд врахувати, що потерпілому ОСОБА_6 відшкодована моральна та майнова шкода, потерпілий більше не має претензій. Обґрунтована підозра у вчинені злочину, ризики тиску на свідків, потерпілих чи ухилення від явки до суду не можуть бути єдиним виправданням тримання під вартою підзахисного. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»). З 08.01.2020 розглядається матеріали кримінального провадження в суді, ризики передбачені ст.177 КПК України стороною обвинувачення не підтвердились. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. Також вказав, що батько його підзахисного хворіє, не може самостійно пересуватись та потребує догляду. Так як ОСОБА_3 на даний час відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, відпали будь які ризики продовження застосування до нього такого тяжкого запобіжного заходу, як тримання під вартою. ОСОБА_3 необхідно утримувати неповнолітніх дітей, сплачувати аліменти з метою виконання цих батьківських обов`язків. Вважає, що застосування домашнього арешту буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.
Заслухавши доводи прокурора, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.07.2020 запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено, строк дії якого закінчується 18.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п. 5 ч. 2ст.183 КПК України).
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не має місця реєстрації, розлучений, на утриманні має малолітню дитину, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, однак належних висновків не зробив, та знову органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким та вчинений в період іспитового строку. Вказані обставини, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, підтверджує ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи зазначене, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.
Наразі матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Відсутні докази про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків та законних джерел для існування, наявності хронічних хвороб та неможливості перебування останнього в умовах ізоляції.
За змістом ч. 3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави.

При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні такого заходу, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Оскільки, ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується у одному із злочинів поєднаних з насильством, передбаченим ч.2 ст.186 КК України, керуючись ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

З метою виконання забезпечення належної поведінки та покладених процесуальних обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою на строк шістдесят днів.
Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд, -

постановив:

в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби відмовити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13.11.2020.
Копію ухвали направити до ДУ Кіровоградський слідчий ізолятор та для вручення обвинуваченому ОСОБА_3 .
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_7