Справа № 303/5390/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/293/20, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 , та прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року,
ВСТАНОВИВ :

цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бірки Любомльського району Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, судимий згідно вироку Любомльського районного суду Волинської області від 03.03.2010 за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 296, із застосуванням ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років із конфіскацією майна.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Строк відбуття обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з 26 серпня 2018 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 28 000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено повністю. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 5 520 грн. матеріальної шкоди.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
24 серпня 2018 року приблизно о 03 год. 50 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля павільйона «Кури Гриль» по вул. Я. Мудрого, 98-Б, у м. Мукачево, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, дочекавшись коли з павільйону вийде продавець ОСОБА_9 , напав на неї, приклавши їй до шиї ніж, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наказав мовчати. Після цього ОСОБА_6 заштовхав потерпілу ОСОБА_9 всередину павільйону, з метою подолання її опору, продовжував погрожувати ножем, наніс удар ножем, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаних ран долоневих поверхонь основної фаланги 4-го пальця та нігтьотьової фаланги 2-го пальця лівої кисті руки, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 282/18 від 30.08.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 вирвав із електричної лампи дріт, зв`язав ним руки потерпілої ОСОБА_9 та повалив її обличчям на землю, після чого, подолавши її опір, відкрито із сумки чорного кольору, яка знаходилась на столі в павільйоні, викрав грошові кошти в сумі 5 520 грн. та втік з місця вчинення злочину, спричинивши приватному підприємцю ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що в ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_9 вказувала на те, що прийшла на роботу приблизно о 07 год. 30 хв. 24.08.2018, а він здійснив на неї напад приблизно о 04 год. 24.08.2018, і на підставі таких суперечностей у показах потерпілої органом досудового розслідування встановлено, що він нібито вчинив розбійний напад на потерпілу саме о 03 год. 50 хв.. При цьому, вказує на те, що відповідно до наданих потерпілою ОСОБА_9 у ході судового розгляду показань, які також відображено у вироку, вперше вона побачила його приблизно о 24 год., а напад на неї здійснено приблизно о 03 год., однак, за вироком суду розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 він здійснив о 03 год. 50 хв., що в свою чергу свідчить про те, що у вирок внесені завідомо неправдиві відомості та перекручено фактичні обставини вчинення ним тяжкого злочину. Разом із тим, стверджує, що як у ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду він просив провести перехресний допит між потерпілою ОСОБА_9 і свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з метою усунення суперечностей у їх показаннях щодо обставин злочину, який йому незаконно інкримінують, однак, у проведенні такого як органом досудового розслідування, так і судом було безпідставно відмовлено, чим порушено його право на перехресний допит. Крім того, вказує на те, що рішення суду, яким визначено рахувати строк відбуття ним покарання з 26.08.2018, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до протоколу слідчим Мукачівського ВП ОСОБА_15 його затримано 26.06.2018 об 11 год. 10 хв., а фактично затримано раніше в іншій області, що в свою чергу свідчить про те, що початком його фактичного затримання є момент, з якого він через підкорення наказу правоохоронних органів змушений був знаходитися поряд із уповноваженою службовою особою, а тому, період з моменту його фактичного затримання по 11 год. 10 хв. 26.08.2018 є незаконним позбавленням його волі. Крім того, посилається на те, що з метою надання ним визнавальних показів, працівники поліції пропонували йому випити горілки та застосовували фізичне насильство і, при цьому, коли його інтереси захищав адвокат Пензеник, то він відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України, однак, під тиском працівників поліції та дією алкоголю, його примусили написати заяву про відмову від вищезгаданого захисника, після чого, йому призначили державного захисника. Разом із тим, стверджує, що як на докази його вини суд послався на протоколи впізнання за фотознімками, проведеного зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , однак, вказаних свідків у ході судового розгляду суд не допитав, проігнорувавши його клопотання про їх допит. При цьому, зазначає, що викладені в протоколі допиту від 24.08.2018 показання свідка ОСОБА_11 свідчать про те, що 24.08.2018 приблизно о 03 год. 50 хв. потерпіла ОСОБА_9 знаходилася на своєму робочому місці та здійснювала її обслуговування, що в свою чергу свідчить про те, що в цей час розбійний напад на ОСОБА_9 не вчинявся, чим спростовується висунута йому підозра та обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю доказів для доведення його вини.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , та його захисник адвокат ОСОБА_7 , вказують на те, що судом першої інстанції під час судового розгляду не надано належної правової оцінки тому, що в ході проведення процесуальних дій та збиранні доказів допущено ряд суттєвих порушень кримінального процесуального закону, що ставить під сумнів належне виконання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства в точній відповідності із законом. Стверджують, що в матеріалах кримінального провадження відсутні заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_10 , про залучення останнього до провадження як потерпілого, у зв`язку з чим, у задоволенні заявленого цивільного позову на суму 5525 грн. необхідно відмовити. Зазначають, що сумнівним є і факт заволодіння грошовими коштами та нанесення під час розбійного нападу потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки те, що саме ОСОБА_6 24.08.2018 вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , під час якого заподіяв їй тілесні ушкодження, належними та допустимими доказами не доведено і, при цьому, в заяві про вчиненні розбійного нападу, потерпіла заявила, що в неї забрано 4000 грн., а під час допиту як потерпілої, вказала, що під час розбійного нападу в неї забрано 5520, однак, ревізії або інвентаризації матеріальних цінностей та грошових коштів на день вчинення злочину 24.08.2018 у приватного підприємця ОСОБА_10 за участю ОСОБА_9 не проведено, конкретної суми збитків потерпілому ОСОБА_10 не встановлено, розбіжностей щодо суми викрадених коштів, заявлених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не усунуті, а тому, вирок у цій частині суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України. Зазначають, що висновок експерта № 282/18 від 30.08.2018 щодо тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 є неповним та неконкретним, викладені в ньому висновки подані у формі вірогідності , а твердження про виникнення тілесних ушкоджень від дії колюче-ріжучих предметів, яким могло бути лезо типу клинка ножа є надуманим з огляду на те, що колюче-ріжучий предмет, на який посилається експерт, ним не досліджувався, так як такий взагалі не встановлений, що в свою чергу свідчить про те, що експертом неповно досліджено та не надано обґрунтованого й об`єктивного письмового висновку на поставлені йому органом досудового розслідування питання під час проведення експертизи. Крім того, посилаються на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу свідчить про те, що розгляд кримінального провадження був не можливим. Зазначають, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення переписані з повідомлення про підозру та є ідентичними, що суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Також посилаються на те, що відкриття та доступ до здобутих у ході досудового розслідування матеріалів також не відповідає вимогам ст. 36, 290 та суперечить ч. ч. 3, 4 ст. 290 КПК України. При цьому, вказують на те, суд не звернув увагу на те, що всі слідчі дії проведені не уповноваженими особами, так як у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про доручення слідчому або групі слідчих щодо проведення досудового розслідування, а отже, всі докази, отримані у кримінальному провадженні слідчим ОСОБА_15 , в силу вимог ст. 86 КПК України є недопустимими. Разом із тим, стверджують про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки заміна йому захисника відбулася всупереч вимогам ст. 54 КПК України, так як процедура заміни не зафіксована відповідним протоколом. Вважають, що оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 15.03.2019 включно, а після цього такий не продовжувався, тому він підлягає негайному звільненню з-під варти в залі суду. Просять вирок скасувати, звільнивши ОСОБА_6 з-під варти ;

- прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, скоєний злочин є особливо тяжким, вину в його скоєнні не визнає, не кається, а навпаки, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, намагався ввести суд в оману. Тому, прокурор вважає, що призначене судом обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані обвинуваченим ОСОБА_6 та захисником адвокатом ОСОБА_7 апеляційні скарги й заперечували щодо задоволення поданої прокурором апеляційної скарги ; прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу й заперечував щодо задоволення поданих обвинуваченим та захисником апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а подані обвинуваченим та захисником апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При прийнятті рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих враховується, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, клопотань чи заяв про відкладення його розгляду не подавали.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 про те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів відхиляє.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення, а саме, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаному з проникненням у інше приміщення, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні. При цьому, враховується те, що, відповідно до ст. 349 КПК України, судовий розгляд відбувся з урахуванням думки учасників судового провадження, на підставі яких прийнято процесуальне рішення щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів. З матеріалів судового провадження вбачається, що учасники судового провадження погодилися зі встановленим порядком дослідження доказів ; у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що сторони заявляли клопотання про зміну встановленого судом першої інстанції обсягу та порядку дослідження доказів; що судом досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких були заявлені суду.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він частково визнав вину в учиненні інкримінованого йому передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України злочину, пояснивши, що протягом ночі 24 серпня 2018 року з дозволу потерпілої неодноразово заходив усередину приміщення павільйону "Кури Гриль", де пив каву та курив разом з потерпілою ОСОБА_9 .. Зайшовши останній раз до павільйону, взяв зі столу невеликий зелений ніж, яким тільки погрожував потерпілій. Остання рукою схопилася за лезо ножа і порізалась. Не заперечував, що зв`язував руки потерпілої та викрав грошові кошти з павільйону. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування їй моральної шкоди на суму 50 000 грн. не визнав. Позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5 520 грн. визнав повністю.
Показаннями потерпілої ОСОБА_9 підтверджено, що у 2018 році вона працювала продавцем у павільйоні «Кури Гриль» по АДРЕСА_2 . 24 серпня 2018 року під час роботи у нічну зміну в павільйоні «Кури Гриль» вперше побачила ОСОБА_6 , як відвідувача павільйону. Приблизно о 24 й годині ОСОБА_6 замовив у неї каву. Приблизно о 03 й години вийшла з павільйону викинути сміття, і в цей момент на неї напав обвинувачений ОСОБА_6 . Під час нападу приклав до шиї ніж, погрожуючи фізичною розправою заштовхав усередину павільйону, де наніс удар ножем по руці, зв`язав руки електричним проводом, повалив на землю й викрав грошові кошти з сумки, що знаходилась на столі в павільйоні у сумі 5 520 грн.. Окрім цього, з показань потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що в результаті вчиненого на неї обвинуваченим зухвалого нападу, потерпіла зазнала фізичного болю від ножового поранення, перебуває в постійному страху за своє життя, боїться працювати у нічний час, знаходиться в постійній емоційній напрузі від пережитого, з урахуванням завданих їй душевних страждань просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 28 000 грн..
Показаннями потерпілого ОСОБА_10 підтверджено, що вночі 24 серпня 2018 року йому зателефонувала продавець павільйону « ОСОБА_18 » ОСОБА_9 та повідомила, що на неї вчинено розбійний напад, під час якого обвинувачений ОСОБА_6 зв`язав їй руки, повалив на землю, погрожуючи фізичною розправою, викрав грошові кошти у сумі 5 520 грн. Заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 5 520 грн. підтримав, просив його задовольнити.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 282/18 від 30.08.2018 спричинені потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, виникли від дії колюче-ріжучих предметів, якими могло бути лезо типу клинка ножа, можливо їх спричинення при захваті клинка ножа у кисть ОСОБА_9 під час самозахисту та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як такі, що потягли за собою розлад здоров"я на строк більше 6, але не більше як 21 день.
З протоколу огляду місця події від 24.08.2018 та фото таблиць вбачається, що старшим слідчим ОСОБА_19 у присутності понятих проведено огляд місця події приміщення павільйону «Кури Гриль» по вул. Я.Мудрого, 98Б у м. Мукачево.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 впізнали обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 24.08.2018 вчинила розбійний напад.
При оцінці доказів та доводів апеляційних скарг показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також інші письмові докази, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_21 у скоєнні передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , за участі яких під час досудового розслідування проводилось впізнання обвинуваченого, були підстави для обмови ОСОБА_6 , і на такі не вказували, як під час розгляду справи у місцевому суді, так і під час розгляду апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_22 та його захисники. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення - у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаному з проникненням у інше приміщення, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.
Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України за вказаними вище кваліфікуючим ознаками кваліфіковані правильно. При цьому, колегія суддів враховує, що зібраними у кримінальному провадженні доказами підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 протиправно, всупереч волі потерпілої ОСОБА_9 , із погрозою застосування насильства та застосовуючи насильство, проник до приміщення павільйону «Кури Гриль» по АДРЕСА_2 .
Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.
З урахуванням наведених вище доказів, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що: в ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_9 вказувала на те, що прийшла на роботу приблизно о 07 год. 30 хв. 24.08.2018, а він здійснив на неї напад приблизно о 04 год. 24.08.2018, і на підставі таких суперечностей у показах потерпілої органом досудового розслідування встановлено, що він нібито вчинив розбійний напад на потерпілу саме о 03 год. 50 хв..; відповідно до наданих потерпілою ОСОБА_9 у ході судового розгляду показань, які також відображено у вироку, вперше побачила його приблизно о 24 год., а напад на неї здійснено приблизно о 03 год., однак, за вироком суду розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 він здійснив о 03 год. 50 хв., що в свою чергу свідчить про те, що до вироку внесені завідомо неправдиві відомості та перекручені фактичні обставини вчинення ним тяжкого злочину; що як у ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду він просив провести перехресний допит між потерпілою ОСОБА_9 і свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з метою усунення суперечностей у їх показаннях щодо обставин злочину, який йому незаконно інкримінують, однак, у проведенні такого як органом досудового розслідування, так і судом було безпідставно відмовлено, чим порушено його право на перехресний допит, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та, відповідно, не спростовують висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_21 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження й не свідчать про недотримання вимог КПК України, у тому числі при затриманні ОСОБА_6 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду, яким строк відбуття ним покарання встановлено рахувати з 26.08.2018, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до протоколу слідчим Мукачівського ВП ОСОБА_15 його затримано 26.08.2018 об 11 год. 10 хв., а фактично його затримано раніше в іншій області, що в свою чергу свідчить про те, що початком його фактичного затримання є момент, з якого він через підкорення наказу правоохоронних органів змушений був знаходитися поряд із уповноваженою службовою особою, а тому, період з моменту його фактичного затримання до 11 год. 10 хв. 26.08.2018 є незаконним позбавленням його волі. При оцінці цих доводів та прийнятті процесуального рішення, колегія суддів враховує і те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про інший час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ніж той, на який міститься посилання у вироку та у протоколі затримання, а також те, що як обвинувачений, так і його захисник адвокат ОСОБА_7 не вказували на інший час затримання, у тому числі в іншій області, на найменування області, в якій мало місце затримання.
Доводи апеляційної скарги про те, що з метою надання ОСОБА_6 визнавальних показів, працівники поліції пропонували йому випити горілки та застосовували фізичне насильство і, при цьому, коли його інтереси захищав адвокат Пензеник, то він відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, однак, під тиском працівників поліції та дією алкоголю, його змусили написати заяву про відмову від вищезгаданого захисника, після чого, йому було призначено державного захисника, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не підтверджені будь-якими доказами. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 не вказував про такі факти, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані виключно на введення суду в оману та уникнення обвинуваченим ОСОБА_21 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення. Матеріали кримінального провадження також не містять будь-яких відомостей про звернення обвинуваченого чи його захисників до відповідних посадових осіб правоохоронних органів із заявами про злочини поєднані із застосуванням насильства та перевищенням службовими особами своїх повноважень.
З урахуванням наведеного вище, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що як на докази його вини суд послався на протоколи впізнання за фотознімками, проведеного зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , однак, вказаних свідків у ході судового розгляду суд не допитав, проігнорувавши його клопотання про їх допит. При цьому також враховується і те, що відповідно до ст. 349 КПК України розгляд кримінального провадження відбувся з урахуванням прийнятих процесуальних рішень щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, з чим погодились сторони кримінального провадження, і в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що сторони заявляли клопотання про зміну встановленого судом першої інстанції обсягу та порядку дослідження доказів. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що як обвинувачений, так і адвокат ОСОБА_7 не посилались на дату та час судових засідань, під час яких заявлялось клопотання про допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 .
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та жодним чином не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_6 складу передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України злочину, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що викладені в протоколі допиту від 24.08.2018 показання свідка ОСОБА_11 свідчать про те, що 24.08.2018 приблизно о 03 год. 50 хв. потерпіла ОСОБА_9 знаходилась на робочому місці та здійснювала її обслуговування, що в свою чергу свідчить про те, що в цей час розбійний напад на ОСОБА_9 не вчинявся, чим спростовується висунуті йому підозра та обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що в ході проведення процесуальних дій та збиранні доказів допущено ряд суттєвих порушень кримінального процесуального законодавства, наявність яких ставить під сумнів належне виконання органом досудового розслідування кримінального процесуального закону в точній відповідності з його вимогами.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_10 , про залучення останнього до провадження як потерпілого, у зв`язку з чим, у задоволенні заявленого цивільного позову на суму 5525 грн. необхідно відмовити, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_10 є потерпілим у кримінальному провадженні, і що саме йому, як власнику павільйону «Кури Гриль» діями обвинуваченого ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду.
Тому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 завдану останньому матеріальну шкоду в розмірі 5525 грн.. При цьому, враховується і те, що в ході судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5520 грн.. У зв`язку з цим, доводи апеляційних скарг про те, що в заяві про вчинення розбійного нападу, потерпіла ОСОБА_9 заявила, що в неї забрано 4000 грн., а під час допиту як потерпілої, вказала, що під час розбійного нападу в неї забрано 5520, однак, ревізії або інвентаризації матеріальних цінностей та грошових коштів на день вчинення злочину 24.08.2018 у приватного підприємця ОСОБА_10 за участю ОСОБА_9 не проведено, конкретної суми збитків потерпілому ОСОБА_10 не встановлено, розбіжностей щодо суми викрадених коштів, заявлених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не усунуто, а тому, вирок у цій частині суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 5520 грн. та не свідчать про невідповідність вироку в цій частині вимогам п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що сумнівним є і факт нанесення під час розбійного нападу потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки те, що саме ОСОБА_6 24.08.2018 вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , під час якого заподіяв їй тілесні ушкодження, належними та допустимими доказами не доведено. При цьому, апеляційний суд вважає, що факт нанесення ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді пошкодження долонної поверхні основної фаланги 4-го пальця лівої кисті, довжиною в 1.7 см., долонної поверхні нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті, довжиною у 2 см., повністю підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, у тому числі й показами потерпілої ОСОБА_9 та висновком експерта № 282/18 від 30.08.2018.
Із цих підстав, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що висновок експерта № 282/18 від 30.08.2018 щодо тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 є неповним та неконкретним, викладені в ньому висновки подані у формі вірогідності, а твердження про виникнення тілесних ушкоджень від дії колюче-ріжучих предметів, яким могло бути лезо типу клинка ножа є надуманим з огляду на те, що колюче-ріжучий предмет, на який посилається експерт, ним не досліджувався, так як такий взагалі не встановлений, що в свою чергу свідчить про те, що експертом неповно досліджено та не надано обґрунтованого й об`єктивного письмового висновку на поставлені йому органом досудового розслідування питання під час проведення експертизи, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження й жодним чином не свідчать про неповноту висновку експерта. При оцінці доводів апеляційних скарг та пояснень учасників судового провадження у цій частині, колегія суддів враховує, що сторона захисту не посилається на те у чому саме полягає неповнота, поверховість та необґрунтованість при проведенні експертних досліджень, не клопоче про призначення комплексної або комісійної судово-медичної експертизи щодо потерпілої ОСОБА_9 , не посилається на наявність даних про те, що судово-медичний експерт був необ`єктивний при проведенні досліджень чи зацікавлений у результатах розгляду справи.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу свідчить про те, що розгляд кримінального провадження був не можливим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає те, що зміст обвинувального акту щодо ОСОБА_6 свідчить про те, що такий у повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому зазначені всі передбачені цією нормою відомості, у тому числі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, й до нього додані всі необхідні додатки. Доводи апеляційних скарг про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення переписані з повідомлення про підозру та є ідентичними, апеляційний суд визнає такими, що не суперечать вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України й не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України. При оцінці доводів апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів враховує і те, що сторона захисту не посилається на докази, які підтверджують, що викладені в обвинувальному акті обставини, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. З обвинувального акту також вбачається, що такий складений слідчим СВ Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_15 , підписаний та затверджений прокурором Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 . З журналу судового засідання та вироку суду вбачається, що у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції приймав участь саме прокурор ОСОБА_8 . З урахуванням наведеного, пояснення сторони захисту під час розгляду апеляційних скарг судом апеляційної інстанції про те, що прокурор ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не мав відповідних повноважень, відхиляються, - визнаються такими, що не підтверджені об`єктивними даними, й такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень при відкритті та наданні стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування, і на такі в апеляційних скаргах не вказується, а також не вказувалось і в ході апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, апеляційний суд відхиляє і доводи сторони захисту про те, що відкриття та доступ до здобутих у ході досудового розслідування матеріалів також не відповідає вимогам ст. 36, 290 та суперечить ч. ч. 3, 4 ст. 290 КПК України. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення апеляційний суд враховує і те, що сторона захисту не вказує на те у чому саме полягають порушення вимог КПК України при відкритті зібраних стороною обвинувачення доказів та ознайомленні з ними, не посилалась на те, що при виконанні вимог ст. 290 КПК України органом досудового розслідування вчинювались дії, спрямовані на перешкоджання стороні захисту у реалізації наданих їй процесуальних повноважень.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження, із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що всі слідчі дії проведені не уповноваженими особами, так як у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про доручення слідчому або групі слідчих щодо проведення досудового розслідування, а отже, всі докази, отримані у кримінальному провадженні слідчим ОСОБА_15 , у силу вимог ст. 86 КПК України є недопустимими. При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про доручення слідчому або групі слідчих щодо проведення досудового розслідування, жодним чином не свідчить про те, що досудове розслідування проведено не уповноваженою особою та, відповідно, і про те, що всі здобуті слідчим ОСОБА_15 докази є недопустимими. Відхиляючи вказані доводи також враховується і те, що в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції стороною захисту не заявлялось про те, що слідчі дії проведені не уповноваженими особами й усі здобуті докази є недопустимими. При оцінці доводів апеляційних скарг в цій частині, колегія суддів також вважає, що як органом досудового розслідування при збиранні доказів, так і судом першої інстанції при їх дослідженні та оцінці, були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази зібрані з дотриманням вимог ст. ст. 87, 99 КПК України й істотних порушень прав та свобод ОСОБА_6 при їх збиранні апеляційним судом не встановлено.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що заміна ОСОБА_6 адвоката відбулася всупереч вимогам ст. 54 КПК України, так як процедура заміни не зафіксована відповідним протоколом, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про порушення права ОСОБА_6 на захист й жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення враховується, що як органом досудового розслідування, так і судом обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено право на захист, не порушено його право на вільний вибір захисника і те, що сторона захисту не вказує на порушення права ОСОБА_6 у частині вільного вибору захисника.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 15.03.2019 включно, а після цього такий не продовжувався, тому він підлягає негайному звільненню з-під варти в залі суду, - апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки як убачається зі змісту оскаржуваного вироку запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу, що свідчить про те, що ОСОБА_6 утримується під вартою на підставі рішення суду.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника й погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим у ході судового розгляду доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення.
Однак, встановивши, що розбій вчинено обвинуваченим ОСОБА_6 як особою, яка раніше вчинила розбій, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази, які б достовірно підтверджували те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення розбою, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ознакою вчинення розбою, особою, яка раніше вчинила розбій, що не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України. Посилання в обвинувальному акті на те, що із Любомського відділу Ковельської місцевої прокуратури до місцевого суду 03.02.2016 направлений обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України злочину, не дає підстав для визнання обвинуваченого ОСОБА_6 особою, яка раніше вчинила розбій. Між тим, сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів (відомостей ) про те чи розглянуто Любомським районним судом кримінальне провадження за № 0000504.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вирок є незаконним у частині призначеного покарання через невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального закону були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (вчинено особливо тяжкий злочин), характер і підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких скоєно злочини і, зокрема час вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 : раніше судимий, перебуває в розшуку за вчинення злочинів на території Любомильського району Волинської області, обставини, що пом`якшують покарання - часткове визнання вини та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, а також скоїв особливо тяжкий злочин, вину в учиненні якого не визнає, а навпаки, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, намагався ввести суд в оману, визнаючи їх такими, що не впливають та вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання. При цьому, апеляційний суд враховує, що доводи, на які посилається прокурор, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, й враховані при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Тому, висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд вважає належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Між тим, як в апеляційній скарзі, так і під час розгляду кримінального провадження прокурор не обґрунтував доводи про те на підставі чого прийшов до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років є явно несправедливим, а покарання, про призначення якого він клопоче - позбавлення волі на строк 10 років, буде справедливим.
Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільних позовів.
Так, як уже зазначено вище, при вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 розміру матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_10 , суд першої інстанції взяв до уваги заявлений у позовній заяві ОСОБА_10 розмір матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_10 діями ОСОБА_6 , який сторонами кримінального провадження,не оспорювався і обвинуваченим ОСОБА_6 визнавався, і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 5520 грн., із чим погоджується і апеляційний суд.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілій ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг заподіяних позивачеві (потерпілому) душевних та моральних страждань, фізичного болю, які спричинили вимушені негативні зміни в її житті, постійну тривогу порушення сну та приниження гідності, а також врахував принципи розумності та справедливості й визначив розмір морального відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_23 в сумі 28 000 гривень як компенсації за порушення установленого для потерпілої способу життя, із чим також погоджується апеляційний суд.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, оскільки з мотивувальної частини вироку необхідно виключити посилання суду на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ознакою вчинення розбою, особою, яка раніше вчинила розбій, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, і в решті оскаржуваний вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.
При оцінці доводів апеляційних скарг та заявлених клопотань про дослідження апеляційним судом доказів колегія суддів також врахувала наступне.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до частини третьої цієї статті, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Приймаючи рішення про відхилення клопотання сторони захисту про дослідження апеляційним судом доказів, колегія суддів врахувала положення ст. ст. 95, 349, 404 КПК України, у тому числі щодо встановленого судом першої інстанції обсягу та порядку дослідження доказів ; те, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом сторона захисту не вказувала на обставини, встановлені під час кримінального провадження, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями ; не посилалась на докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, про дослідження яких учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, а також не посилалась на докази, які стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує також і вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апеляційний суд не перешкоджав сторонам кримінального провадження в наданні належних та допустимих доказів у підтвердження доводів поданих ними апеляційних скарг та обґрунтування висунутих ними аргументів, однак таких сторонами кримінального провадження не надано й будь-яких обґрунтованих клопотань із даного приводу ними не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , задовольнити частково.
З мотивувальної частини вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 виключити посилання на кваліфікацію його дій за ознакою вчинення розбою, особою, яка раніше вчинила розбій.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, у той самий строк із дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді: