КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/6467/2019 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , про арешт майна, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 27.06.2017 року.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем вказаної квартири у розумінні статей 330, 388 ЦПК України. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , придбали квартиру за відплатним договорами та не знали про те, що на думку представників обслуговуючої організації ОСББ «МИР» попередній відчужувач начеб-то не мав право відчужувати квартиру. Дніпровським районним судом відмовлено у задоволенні позову ОСББ «МИР» та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року по справі № 755/14168/17 та знято арешт з квартири АДРЕСА_1 . Рішення залишено в силі Ухвалою Київського апеляційного суду (копії судових рішень додаються).
Також апелянт зазначає, що слідчий в порушення вимог ст. 170 КПК України, не надав доказів погодження з прокурором питання щодо звернення з клопотанням про арешт квартири, не зазначив у клопотанні підстави і мету відповідно до положень статті 170 та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; не надав до суду документів, які підтверджують право власності на майно. У клопотанні слідчий не обґрунтував та не зазначив ознаки за якими квартира вважається речовим доказом та у якому злочині, не додав до клопотання постанову про визнання квартири речовим доказом.

Крім того апелянт зазначає, що слідчим суддею також порушено вимоги ст. ст. 172, 173 КПК України, оскільки власника майна ОСОБА_7 не було повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна, та в матеріалах справи відсутні будь-які обґрунтування про те, що є необхідність розглядати питання про арешт майна без повідомлення власника майна, в ухвалі не вказано про порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб, що призвело до порушення прав власника майна і необізнаності у обмеженні прав. Судом безпідставно не застосовано ч. 3 ст. 131 КПК України.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що після скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_7 звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою про скасування арешту. Однак, у скасуванні арешту, вжитого Дніпровським районним судом було відмовлено через те, що у реєстрі зареєстровано арешт, накладений слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва на підставі ухвали від 04.07.2018 року. 01.11.2019 ОСОБА_7 отримав у Дніпровському суді м. Києва ухвалу про арешт, що стало підставою пропуску строку апеляційного оскарження ухвали.
Прокурором у кримінальному провадженні, прокурором Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній вважає, доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2018 по справі № 755/8057/18 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу суду від 04.07.2018 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000130 від 27.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Дніпровського УП звернулася ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є головою ОСББ «МИР», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чупринки, 7, із заявою про те, що 14.03.2017 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , у якій з 1964 року проживала ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час надання пояснень, голова ОСББ ОСОБА_12 , повідомила, що у квартирі АДРЕСА_1 з 1964 року, проживала ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому, в лютому 2017 року, ОСОБА_12 повідомили працівники Яготинського відділу поліції Київської області про те, що ОСОБА_13 загинула 07.02.2017, на підтвердження чого надали копію свідоцтва про смерть.
Згодом, 20.06.2017 до квартири АДРЕСА_1 прийшли невідомі особи, та проникнувши до квартири почали виносити з відти меблі та особисті речі. Крім того, ті ж особи замінили вхідні двері до квартири.
На запитання голови ОСББ, невідомі особи повідомили, що їх найняли нові власники квартири, пред`явивши при цьому договір купівлі-продажу квартири від 4.03.2017, де об`єктом продажу являється спірне майно нерухомості. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 .
З вищевказаного договору вбачається, що ОСОБА_15 «Продавець» продала, а ОСОБА_16 «Покупець» купила належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 .
В пункті 2 вказаного Договору зазначено, що спірний об`єкт нерухомості належить Продавцю на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 27.11.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , за реєстровим номером 4827 та зареєстрований в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 04.12.2007, записаний у реєстрову книгу №д. 189-201 за реєстровим №3175.
Згідно пояснень жильців будинку та голови ОСББ, жінка на ім`я ОСОБА_18 за вказаною адресою ніколи не проживала та її ніхто не знає.
Поряд із цим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що 27.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, в АДРЕСА_2 номер: 502, згідно з яким власником зазначеної вище квартири є ОСОБА_20 .
14.06.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_21 , на підставі «Договору про припинення права на утримання взамін набуття права власності на квартиру» здійснив перереєстрацію права власності на вказану квартиру та згідно документів власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_22 .

У Договорі купівлі-продажу вказано, що була проведена оцінка майна, а саме вищевказаної квартири та у матеріалах реєстраційної справи є висновок даної оцінки майна.
04.07.2018 слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва із клопотання, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 27.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, з метою збереження речових доказів.
04 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000130 від 27.06.2017 року, щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з оскаржуваної ухвали, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, посилання слідчого судді на ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є предметом та доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Окрім цього, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні, а саме накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів підтверджуються та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання та накладення арешту на майно у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000,має важливе доказове значення для кримінального провадження, а саме була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Так, хоча в клопотанні слідчий вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому колегія суддів вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.
Слідчим не надано будь-яких доказів того, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Зокрема, оскільки вказане майно у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовими доказами у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовими доказами, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Разом з цим, іншої мети накладення арешту на майно слідчим у клопотанні не ставиться.
Беручи до уваги те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно має до розслідуваного кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.
В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власників майна та/або їх представників, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав, а лише послався на те, що існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення, проте, не встановив, із чого випливають такі ризики, оскільки клопотання та додані до нього матеріали не підтверджують дані обставини.
Таким чином, як вважає колегія суддів, розгляд клопотання слідчого було проведено з порушенням права власника майна на захист.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, шляхом заборони відчуження та розпорядження,- скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 27.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,90 кв.м, житлова площа 45,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4