Справа № 202/496/20
Провадження № 1-кс/202/2576/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000011 від 27.01.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000011 від 27.01.2018 року.
Згідно з клопотанням в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000011 від 27.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області із заявою про факт укладення попереднього договору від 22.01.2017 року із гр. ОСОБА_5 щодо укладення договорів купівлі-продажу квартир за адресою: АДРЕСА_1 , а також договору завдатку, відповідно до умов якого ним передано останньому грошові кошти за купівлю в майбутньому вказаних об`єктів нерухомості вартістю 2 278 739 грн. Після укладення зазначених договорів він дізнався про наявність невирішеного спору, який перебував в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/3523/17), за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , на підставі заочного рішення якого від 16.06.2017 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 201,4 м2), яке в подальшому було скасовано 04.09.2017 року, а ухвалою від 24.10.2017 року позовні вимоги залишено без розгляду.
В ході проведення досудового розслідування у зазначеному провадженні було витребувано відомості із БТІ ДМР, відповідно до яких в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 , міститься рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28.07.2011 року (справа № 2-8459/11) про визнання за ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_2 (загальна площа 201,4 м2).
Невідповідність даних, зазначених в ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/3523/17) щодо наявності в матеріалах справи договору від 16.11.2007 року № 35Г про перехід прав від ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , визначених договором інвестування від 10.01.2005 року (договір інвестування житлового будівництва між ОСОБА_8 та ПП «Центр міста»), та даних рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2011 року (справа № 2-8459/11), викликали сумніви в законності дій по реєстрації права власності нерухомого майна, а також в його намаганні подальшого відчуження нерухомого майна.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначене нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на підставі поділу об`єкту нерухомості від 20.12.2017 року відповідно до права власності на майно, визначеного договором купівлі-продажу серії та номеру 6939, посвідченим 26.07.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 ; квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на підставі поділу об`єкту нерухомості від 20.12.2017 року відповідно до права власності на майно, визначеного договором купівлі-продажу серії та номеру 6939, посвідченим 26.07.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 .
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/3523/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним попереднього договору оренди, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності. Заочним рішенням від 16.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 201, 4 м2), у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 відмовлено.
10.07.2017 року на підставі заочного рішення суду ОСОБА_7 зареєстровано одноосібне право власності на зазначене у рішенні майно - квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 201, 4 м2), а 26.07.2017 року об`єкт нерухомості продано ОСОБА_5 , який 20.12.2017 року даний об`єкт нерухомості розділив на два об`єкти: квартиру АДРЕСА_2 (площею 119 м2) та квартиру АДРЕСА_2 (площею 76, 7 м2).
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 скасовано 04.09.2017 року в подальшому ухвалою від 24.10.2017 року позовні вимоги позивача та відповідача у справі залишено без розгляду.
Відповідно до вимог ЦПК України (в редакції на момент ухвалення рішення) скасування заочного рішення суду у цивільному провадженні та залишення позовних вимог без розгляду є підставою для скасування наслідків, які настали для будь-кого, а саме є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яку було здійснено на підставі заочного рішення суду. До часу вирішення справи в загальному порядку майно повинно бути арештовано для запобігання переходу його у власність інших осіб.
Однак ОСОБА_7 , набувши право власності на вищевказану квартиру на підставі заочного рішення суду, 26.07.2017 року уклав договір купівлі-продажу та продав вищевказану квартиру ОСОБА_5 за грошові кошти у розмірі 109 999 грн.
Відповідно до заяви представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_10 від 10.05.2018 року ПАТ «Дельта Банк» () визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000011 від 27.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. З вказаної заяви вбачається, що нерухоме майно є заставним майном відповідно до кредитного договору №8/14-Ф від 24.04.2008 року (іпотекодавець ОСОБА_8 ), а іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк». Неправомірними діями третіх осіб ПАТ «Дельта Банк» завдана майнова шкода у вигляді неповернутих кредитних коштів та майна в розмірі 7 672 435, 34 грн. станом на 07.05.2018 року.
Під час досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_11 , яка є спадкоємцем ОСОБА_8 після його смерті, яка пояснила, що вона не приймала спадщину. Отже, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів ОСОБА_8 відповідно до ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержателем може бути звернено стягнення на предмет іпотеки.
Також встановлено, що 20.08.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ФАКТОР ГЛОБАЛ АЛЬЯНС» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав за кредитним договором №8/14-Ф від 24.04.2018 року та за іпотечним договором №8/14-ІП від 24.04.2018 року.
У зв`язку з тим, що ТОВ «ФК «ФАКТОР ГЛОБАЛ АЛЬЯНС» володіє правом вимоги за кредитним договором №8/14-Ф від 24.04.2018 року та за іпотечним договором №8/14-ІП від 24.04.2018 року наявні достатні підстави вважати, що ТОВ «ФК «ФАКТОР ГЛОБАЛ АЛЬЯНС» завдано майнову шкоду.
Постановою слідчого квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 визнано речовими доказами.
18.03.2020 року прокурором до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська подано клопотання про накладення арешту квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 . Отже, після розгляду клопотання про арешт зазначених квартир, у разі його задоволення, потребує вирішення питання про зберігання речових доказів.
Тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на майно поділений об`єкт нерухомості: квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь-які дії зі зміни, переходу, уступки права власності та внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь-яких даних, крім арешту.
Прокурор в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву, в котрій клопотання підтримав та просив розглянути його без його участі.
Власник майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, від представника власника на адресу суду надійшли письмові заперечення, в котрих останній просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000011 від 27.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 року визнано за ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_4 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 05.07.2017 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 року.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 26.07.2017 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 6939, виданий 26.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2017 року скасоване.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року позовну заяву по цивільній справі № 202/3523/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_11 , про визнання недійсним попереднього договору оренди та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності залишено без розгляду.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2018 року накладено арешт на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 та заборонені будь-які дії із зміни, переходу, уступки права власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.05.2018 року ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2018 року залишено без змін.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2020 року арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2018 року на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , скасовано.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З огляду на зазначене, а також враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника, з урахуванням справедливої рівноваги між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи, слідчий суддя вважає, що клопотання не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки прокурор належним чином не обґрунтував можливість використання зазначеного об`єкту нерухомого майна як доказ у кримінальному провадженні. Письмові матеріали, додані прокурором до клопотання, не містять відомостей щодо пред`явлення будь-якій особі підозри у даному кримінальному провадженні; не містять посилань на пред`явлення цивільного позову і обґрунтованість його розміру, не визначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказів того, що ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, стороною обвинувачення також не представлено.
За встановлених обставин, надані документи та зазначені в них обставини не свідчать про наявність передбачених законом обставин, що обґрунтовують необхідність накладення арешту на поділений об`єкт нерухомості: квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000011 від 27.01.2018 року на поділений об`єкт нерухомості: квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1