Номер провадження: 11-кп/813/1542/20
Номер справи місцевого суду: 497/537/2020
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.05.2020 р. по кримінальному провадженні №0000066, внесеному до ЄРДР 10.03.2020 року, якою відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Чишмикей Вулканештського району Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з неповною середньою освітою (7 класів), офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України є особою, що не має судимості,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню №0000066, внесеному до ЄРДР 10.03.2020 року, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.07.2020 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_10 злочину, взяв до уваги, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки обставини кримінального провадження з часу обрання запобіжного заходу не змінились, ризики не зменшились.

Також, суд оцінив суспільну небезпеку злочину, що інкримінується обвинуваченому та ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому, врахував відсутність в нього міцних соціальних позитивних зв`язків у виді постійного місця роботи чи навчання, відсутність відомостей про наявність родини; будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою судом не встановлено.

Суд дійшов висновку, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу може унеможливити забезпечення його належної процесуальної поведінки і розгляд обвинувального акту по суті, оскільки санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_10 передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, що може спонукати обвинуваченого, за умови звільнення з-під варти, переховуватися від суду, оскільки він є громадянином Республіки Молдова, а також вплинути на свідків і потерпілих, продовжити злочину діяльність.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- прокурором порушено вимоги, передбачені ст. 184 КПК України, а саме клопотання заявлено у відношенні двох обвинувачених, а не окремо для кожного, крім того клопотання було заявлено в усній формі;
- суд обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, чим порушив вимоги, передбачені ч. 3 ст. 183 КПК України;
- судом не враховано, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_10 має цивільну дружину, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на момент скоєння злочину був не судимий, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .
На апеляційну скаргу прокурором ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких, пославшись на незмінність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність відносно ОСОБА_10 іншого кримінального провадження за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України та обвинувального вироку, яким йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, відсутність постійного місця роботи, відсутність громадянства України, тривалість скоєння злочинів та неодноразове засудження, вважає, що лише тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою забезпечить його належну процесуальну поведінку. Крім того, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 зазначила, що діючим законодавством не встановлено обов`язкової письмової форми клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Болградського районного суду Одеської області від 12.05.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Болградському районному суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000066, внесене до ЄРДР 10.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.05.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Проте, зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, які скоєнні ним умисно, направленні на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, вчинялися повторно за попередньою змовою, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним (у виді позбавлення волі строком до 6 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду є таким, що продовжує існувати. При цьому, зазначений ризик обґрунтований судом першої інстанції під час розгляду питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не лише тяжкістю можливої міри покарання, а й тим, що ОСОБА_10 не одружений, є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Доводи захисника з приводу проживання обвинуваченого ОСОБА_10 разом із своєю цивільною дружиною матеріалами апеляційної скарги, а також матеріалами провадження, не підтверджено.

Колегія суддів зважає на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 спрямований до суду першої інстанції 23.04.2020 р. (а.с. 2), при цьому жодний свідок та потерпілі не допитані, та не досліджені будь-які докази по справі, що в свою чергу підтверджує наявність можливого ризику впливу на цих осіб з боку обвинуваченого, у разі його звільнення з-під варти, з метою зміни ними своїх показів.

Твердження захисника, що обвинувачений ОСОБА_10 на момент вчинення злочину був не судимою особою, що виключає наявність ризику вчинення інших злочинів, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні п`яти епізодів злочинів, які вчинювались ним за короткі проміжки часу. Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, 01.04.2020 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвалений обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 , по кримінальному провадженні №0001354, за аналогічний злочин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В матеріалах кримінального провадження містить ухвала Болградського районного суду м. Одеси від 28.05.2020 року, в якій суд першої інстанції зазначив, що дане кримінальне провадження ще не розглянуто, судом не встановлено, чи є наявні обставини, зазначені у п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, тобто чи вчинено злочини, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_10 із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому, врахувавши кількість епізодів викрадення чужого майна та значні вартість та обсяг викраденого майна, судом не визначено альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави при обранні запобіжного заходу ОСОБА_10 у підготовчому судовому засіданні, з чим цілком погоджується колегія апеляційного суду.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого з-під варти, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах, а твердження щодо відсутності письмового клопотання сторони обвинувачення щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки відсутні вимоги закону щодо обов`язкової письмової форми клопотання, та відповідно вимог глави 18 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.05.2020 р., якою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України застосовано запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою строком до 10.07.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4