Ухвала
іменем України
15 травня2020 року

м. Київ

справа №127/2476/18
провадження №51-2245ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2020 року відносно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Звільнено ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Місцевий суд встановив, що ОСОБА_5 14 жовтня 2017 року близько 20:40, керуючи автомобілем «АЗЛК 2140», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Д. Нечая у м. Вінниці, в порушення пунктів 10. 1, 10. 4 Правил дорожнього руху України при виконанні маневру повороту вліво не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ 2107» під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року зазначений вирок скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) узв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності через примирення з потерпілою.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, що оскільки потерпіла ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні відмовилися від поданих ними апеляційних скарг, то у суду апеляційної інстанції не було правових підстав для розгляду клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. З огляду на це прокурор вважає, що оспорювана ухвала апеляційного суду прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На його переконання, за таких обставин апеляційний суд мав закрити провадження у зв`язку із відмовою сторін кримінального провадження від апеляційних скарг. Стверджує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі прокурора, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції. У розумінні ч. 1 ст. 412 КПК такими є порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно вимог ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ст. 417 КПК визначено, що апеляційний суд встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Приймаючи рішення про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності згідно з вимогами ст. 46 КК, суд апеляційної інстанції керувався цими нормами закону.
Доводи касаційної скарги про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, які, на думку прокурора, полягали у тому, що в судовому засіданні після відмови потерпілої, прокурора та обвинуваченого від поданих апеляційних скарг цей суд розглянув клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, є безпідставними.
Як убачається з наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, вирок місцевого суду в апеляційному порядку був оскаржений потерпілою ОСОБА_7 , захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_9 та прокурором.
У судовому засіданні під час апеляційного розгляду потерпіла та прокурор подали заяви про відмову від поданих ними апеляційних скарг. Обвинувачений ОСОБА_5 не відмовився від апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , поданої в його інтересах, а лише подав зміни до неї, у яких указав, що примирився з потерпілої та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК і закрити провадження у справі.
Отже, доводи прокурора в касаційній скарзі про відмову всіх скаржників від поданих апеляційних скарг є надуманими. За таких обставин правових підстав для закриття кримінального провадження в справі у суду апеляційної інстанції не було.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності згідно з положеннями ст. 46 КК, а тому оскаржуваний вирок скасував і закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Наведені у касаційній скарзі доводи прокурора не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оспорюваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.
Ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням вимог статей 370, 407, 419, 417 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд при прийнятті такого рішення.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваної ухвали та вмотивованість її висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту цього судового рішення не вбачається.
Таким чином, касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись статтями 428, 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюпрокурора ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2020 року відносно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3