ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/112/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження № 11-кп/817/112/20 за апеляційною скаргою з прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,- в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, встановлено строк дії ухвали до 21 березня 2020 року.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасувати та постановити нову, якою продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630600 грн. з покладенням обовязків визначених ч.5 ст.194 КПК України та застосувати до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630600 грн з покладенням обовязків визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що під час прийняття рішення про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку запобіжного заходу суд безпідставно не перерахував визначений попередньою ухвалою від 26.11.2019 року розмір застави, що становить 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та становив на час її постановлення 576300 грн., оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 01.01.2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн. місяць, а тому кожному слід було визначити заставу у сумі 630600(300x2102) грн. та не поклав на них обовязків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України , що ставить під сумнів можливість забезпечення їх належної процесуальної поведінки у випадку внесення застави.

Також не погоджується з рішенням суду про відмову у застосуванні до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що з моменту зміни судом запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_12 (26.01.2018), ОСОБА_15 (13.05.2019), ОСОБА_13 (09.07.2019), питання про продовження строку дії застосованого до них запобіжного заходу судом не вирішувалось, а тому запобіжний захід обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 вважається скасованим, за час судового розгляду ОСОБА_12 тричі (31.01.2018, 21.08.2018, 25.01.2019) у судові засідання не з`явилась і про причини своєї неявки суд завчасно не повідомила, а також двічі (13.03.2018 та 11.12.2018) у судові засідання прибула із значним запізненням, у звязку з чим розгляд справи відкладався; обвинувачений ОСОБА_13 також 03.12.2019 у призначене судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки суд завчасно не повідомив, у звязку з чим судовий розгляд справи не проводився; а обвинувачений ОСОБА_14 02.08.2019 був відсутній за місцем проживання в АДРЕСА_1 , що свідчить про порушення ним обов`язків, встановлених ухвалою суду від 13.05.2019 року, якою щодо нього змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт та встановлено обовязки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду та не залишати місце свого проживання цілодобово.

Звертає увагу колегії суддів також на те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 не виконувалась ухвали суду про цілодобовий домашній арешт в частині носіння електронного засобу контролю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, міркування обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

На розгляді у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3, ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3 КК України, ОСОБА_14 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.1, ст.305 ч.3, ст.309 ч.1, ст.311 ч.3 КК України, ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.311 ч.3 КК України та ОСОБА_12 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.307 ч.2, ст.311 ч.2 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 630600 грн. та покладенням на них обовязків визначених ч.5 ст.194 КПК України та про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 630600 грн. та покладенням на них обовязків визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляду взяття під варту місцевий суд мотивував прийняте рішення місцевий суд мотивував прийняте рішення обгрунтованістю підозри ОСОБА_7 у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, що було встановлено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу та неодноразово перевірялось при продовженні вказаного запобіжного заходу, про вагомість доказів на вказаного факту свідчить направлення до суду обвинувального акту та призначення його до судового розгляду, стадія кримінального провадження (розгляд його по суті), зміна процесуального статусу ОСОБА_7 з підозрюваного на обвинуваченого; не зменшенням ризиків переховування обвинуваченого від суду, можливістю вчинення ним іншого кримінального правопорушення, впливу ним на свідків, експертів, інших обвинувачених, існування яких підтверджується не лише тяжкістю інкримінованих йому злочинів та покаранням, яке йому загрожує у випадку визнання винним, а й даними про його особу, зокрема наявністю непогашеної судимості за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів; необхідністю допиту в судовому засіданні з врахуванням принципу безпосердності свідків, експертів, інших обвинувачених, дані про яких у звязку відкриттям матеріалів кримінального провадження йому відомі, багатоепізодністю кримінальних правопорушень, у скоєнні яких він обвинувачується, їх характер, конкретні обставини провадження, обсяг наркотичних засобів , злочинну діяльність у трьох областях України, що вказує на підвищену суспільну небезпеку його як особи та інкримінованих йому діянь, а також неможливістю завершення судового розгляду провадження до закінчення дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у звязку з необхідністю допиту обвинувачених, свідків, експертів, дослідження письмових доказів та висновків експертів, речових доказів, у звязку з чим прийшов до висновку про неможливість застосування до них альтернативного запобіжного заходу.

Висновок суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляду взяття під варту не оспорюється.

При цьому суд у оскаржуваному рішенні зазначив про визначенння обвинуваченим попередньою ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.11.2019 року розміру застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило на час її постановлення 576300 грн., у випадку внесення якої поклав на них обовязки визначені ч.5 ст.194 КПК України .

Відповідно до вимог ст.5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу чинними на момент початку прийняття такого рішення. Оскільки судом визначався розмір застави 26.11.2019 року підстав для перерахунку визначеного розміру застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , який прокурор не оспорює, з 576300 грн. на 630600 грн. у звязку зі зміною станом на 01.01.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб немає.

Твердження прокурора про непокладення судом на обвинувачених обовязків передбачених ч.5 ст.194 КПК України у випадку внесення застави не грунтуються на матеріалах провадження, оскільки суд в оскаржуваному рішенні вказав на продовження строку дії запобіжного заходу відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 26.11.2019 року, якою вказані обовязки встановлено та строк дії яких не розпочинався у звязку з тим, що застава обвинуваченими ОСОБА_17 та ОСОБА_8 не вносилась.

Перевіряючи доводи прокурора щодо безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 26.01.2018 року відносно ОСОБА_12 ; від 13.05.2019 р. відносно ОСОБА_15 та від 09.07.2019 року стосовно ОСОБА_13 їм змінено запобіжний захід у виді взяття під варту на цілодобовий домашній арешт з покладенням обовязків, визначених ч.5 ст.194 КК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_12 тричі (31.01.2018, 21.08.2018, 25.01.2019) у судові засідання не з`явилась і про причини своєї неявки суд завчасно не повідомила, а також двічі (13.03.2018 та 11.12.2018) у судові засідання прибула із значним запізненням, у звязку з чим розгляд справи відкладався; обвинувачений ОСОБА_13 також 03.12.2019 у призначене судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки суд завчасно не повідомив, у звязку з чим судовий розгляд справи не проводився; а обвинувачений ОСОБА_14 02.08.2019 був відсутній за місцем проживання в АДРЕСА_1 , що свідчить про порушення ними обов`язків, встановлених ухвалами суду, якими щодо них змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт та встановлено обовязки передбачені ч.4 ст.194 КК України не можуть слугувати підставою для застосування до них запобіжного заходу оскільки стосуються періоду, який перевищує два місяці з дня постановлення ухвал про зміну їм запобіжних заходів, крім одного виключення 31.01.2018 щодо ОСОБА_12 . Крім того, колегія суддів враховує також той факт, що суд першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження стосовно них по суті констатував відсутність фактів неявки їх у судові засідання без поважних причин, не вживав відповідних заходів процесуального примусу у виді застосування приводу, тощо та зазначив про дотримання обвинуваченими своїх процесуальних обовязків щодо явки до суду.

Колегія суддів не взмозі перевірити дані факти оскільки кримінальне провадження знаходиться на розгляді по суті у суді першої інстанції та повноваженнями щодо його витребування на даній стадії кримінального процесу апеляційний суд згідно вимог КПК України не наділений.

Крім того, слід зазначити що в ухвалах Івано-Франківського міського суду від 26.01.2018 року відносно ОСОБА_12 ; від 13.05.2019 р. відносно ОСОБА_15 та від 09.07.2019 року стосовно ОСОБА_13 їм змінено запобіжний захід у виді взяття під варту на цілодобовий домашній арешт на весь період судового розгляду кримінального провадження.

З точки зору ст.ст.124,129 Конституції України у відповідності до яких судове рішення яке набрало законної сили підлягає до обовяковому виконанню на всій території України залишається відкритим питання щодо права прокурора звертатись з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_12 ОСОБА_15 та ОСОБА_13 запобіжного заходу, а не його заміни .

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, прокурор не довів наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки достатніх доказів , які б свідчили про те, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 будуть переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, або вчиняти інші кримінальні правопорушення, не надав, враховуючи вимоги ст.17 КПК України приходить до висновку про те, що слід залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляцію прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 422 КПК України, колегія суддів,- постановила:

У задоволенні апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді