Справа № 539/1039/20
Провадження № 1-кс/539/297/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року м. Лубни
В С Т А Н О В И В :
Клопотання мотивовано тим, що 07.02.2020 року до чергової частини Лубенського ВП надійшов рапорт поліцейського роти 2 БУПП в Полтавській області ОСОБА_5 про те, що 07.02.2020 року, близько 15 год. 30 хв., під час несення служби на 208 км. автодороги Київ-Харків-Довжанський, екіпажем "Алтей 301" зупинено транспортний засіб "NISAN PATROL" д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено ознаки підробки на свідоцтві про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 . У подальшому вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучено.
Так, 07.02.2020 року, під час проведення огляду місця події, на ділянці місцевості на 208 км. автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія та номер НОМЕР_2 . Водночас, під час проведення огляду, автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 повернуто під зберігальну розписку довіреній особі ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , а свідоцтві про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія та номер НОМЕР_2 вилучено д Лубенського ВП.
08.02.2020 року, постановою слідчого вилучений у ОСОБА_6 автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
21.02.2020 року, ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (справа № 539/491/20) у накладенні арешту н автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 відмовлено.
06.03.2020 року постановою слідчого у вказаному кримінальному провадженні призначено експертизу комплексного дослідження транспортного засобу.
11.03.2020 року до слідчого надійшло клопотання судового експерт Полтавського НДЕКЦ про надання у розпорядження експерта для проведення дослідження автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 , який необхідно доставити за адресою: Полтавська область, м. Дубні просп. Володимирський, 178 Б (оглядовий майданчик ТСЦ5343 МВС).
Просив накласти арешт на вилучений 07.02.2020 року автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 який помістити на зберігання на стоянку транспортних засобів при Лубенському ВП по вул. Монастирській, 4, м. Лубни, Полтавської області для забезпечення проведення судових експертиз.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, наполягав на його задоволенні. Пояснив, що із запитом до ОСОБА_6 про надання автомобіля експерту для огляду та із клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей не зверталися.
Представник володільця майна ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про арешт майна заперечувала, пояснивши, що автомобіль не має відношення до кримінального провадження за ст. 358 КК України. Крім того, більше ніж місяць тому в накладенні арешту на автомобіль було відмовлено і ОСОБА_6 як законний володілець мав повне право розпоряджатися своїм майном, а тому скоріше за все автомобіль був відчужений.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, вислухавши учасників процесу, приходжу до таких висновків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 358 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчим не наведено жодних відомостей про те, яким чином автомобіль «NISSAN PATROL», д.н.з. НОМЕР_1 , може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Тобто, не доведено можливість використання як доказу обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за фактом підроблення офіційного документа, а тому відсутня потреба у накладенні арешту на автомобіль.
Вищезазначене майно не відноситься до переліку, передбаченого вказаною вище нормою Закону, а тому не підлягає арешту, оскільки речовий доказ забезпечує збереження на собі слідів правопорушення, а в даному випадку автомобіль не зберігає на собі слідів злочину, які можуть бути втрачені, внаслідок певних обставин.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є не обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст.170, ч. 3 ст.171 КПК України не вказано підстави і мету арешту, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 07.04.2020 року.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1