ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/522/20 Справа № 171/583/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 рокуу кримінальному провадженні № 0001493 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Єлізаветпілля Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_7 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 17.12.2014 року по 09 листопада 2016 року, у зв`язку з чим її слід вважати такою, що відбула призначене покарання.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони за наступних обставин.
Обвинувачена ОСОБА_7 та ОСОБА_10 приблизно з березня 2014 року проживали разом, ОСОБА_10 до грудня 2014 року допускав відносно обвинуваченої насильство, а 17 грудня 2014 року ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно, застосував психологічний та фізичний вплив на дитину обвинуваченої, а потім наніс обвинуваченій удари кулаком у плече та обличчя, а також гумовою палкою по голові, у зв`язку з чим обвинувачена мала достатньо підстав побоюватись продовження насильницьких дій з боку ОСОБА_10 як відносно неї, так і відносно її дитини та обґрунтовано вважала, що останній, якщо його не зупинити, може завдати значної шкоди її здоров`ю та життю, тому способом захисту обвинувачена обрала застосування до ОСОБА_10 умисного протиправного заподіяння смерті, який не був співмірним з небезпекою вчиненого ОСОБА_10 посягання, і обвинувачена, перевищуючи межі необхідної оборони, нанесла ножем удари ОСОБА_10 , завдавши йому смерть.
При цьому наявність у обвинуваченої можливості залишити місце події не позбавляла її права на активну оборону.
Тому, суд визнав обвинувачення недоведеним у тій частині, що у ОСОБА_7 унаслідок словесної сварки виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , а, отже, кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, тому її дії кваліфікував за ст. 118 КК України.
Крім того, суд дійшов висновку, що він не вправі обґрунтовувати вирок показаннями ОСОБА_7 , наданої нею під час слідчого експерименту про те, яким чином завдала ОСОБА_10 ударів ножем, під час якого проводився відеозапис, оскільки давання цих показань суд не сприймав безпосередньо, у зв`язку з чим відхилив цей протокол слідчого експерименту при наданні оцінці доказам по справі, що, на його думку, відповідає вимогам ст. ст. 23, 95 КПК України.
З цих же підстав, суд відкинув як доказ висновок додаткової судово-медичної експертизи в частині надання оцінки свідченням обвинуваченої під час проведеного слідчого експерименту. При цьому суд виходив з того, що зазначений висновок за своєю суттю є оцінкою експертом з точки зору судової медицини показань ОСОБА_7 .
Також, суд відкинув зміст пояснень ОСОБА_7 , наданих про проведенні стаціонарної судово-психіатричної експертизи про те, що в день події потерпілий був розлючений, лаявся на дитину, вдарив її палкою по голові, що було далі не пам`ятає, оскільки суд не сприймав їх безпосередньо.
Суд зазначив, що оскільки ОСОБА_7 була затримана 18 грудня 2015 року, о 02 годині 40 хвилин, за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому участь захисника з цього моменту була обов`язковою, однак захисник до участі в справі залучений не був, чим було порушено вимоги ст. 49 КПК України.
При цьому, наявність заяви ОСОБА_7 , в якій остання зазначила, що свої права буде захищати самостійно та відмовляється від участі захисника, не звільняла слідчого від обов`язку забезпечити участь захисника.
18 грудня 2014 року, з 15 години до 16 години, за участю підозрюваної ОСОБА_7 та без участі при цьому захисника був проведений слідчий експеримент, про що було складено відповідний протокол, тобто з порушенням права на захист, тому суд визнав цей доказ в частині обізнаності обвинуваченої про місце вчинення злочину недопустимим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Зазначає, що при винесенні вироку суд не взяв до уваги, здобуті під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази та безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України. Судом залишено поза увагою покази ОСОБА_7 , які вона давала під час судового розгляду. Остання в судовому засіданні пояснила, що 17.12.2014 року у вечірній час ОСОБА_10 приїхав з роботи, вони сіли вечеряти, під час якої вживали спиртні напої, потім вона пішла до ванної кімнати та за нею побігла дитина. ОСОБА_10 не сподобалося, що дитина постійно бігає за нею, у зв`язку з чим він вдарив дитину ременем та поставив у кутом, після чого між ними розпочалася сварка, ОСОБА_10 сидячи за столом взяв гумову палицю та наніс декілька ударів, а вона вставши із-за столу підійшла до іншого столу, де взяла кухонний ніж, підійшла до ОСОБА_10 та нанесла йому два удари ножем в область серця та печінки, кинула ніж, підійшла до нього та побачивши, що накоїла, викликала швидку. Коли ОСОБА_10 завдавав їй удари вона на допомогу не кликала.

Тобто, згідно з поясненнями ОСОБА_7 умисел на вбивство в неї виник коли вона встала зі столу та взяла з іншого столу ніж з метою завдання ударів в життєво важливі органи потерпілого та завдала декілька ударів ножем в ці органи вже після того, як відбувся конфлікт.

Також суд не прийняв до уваги обставини скоєного злочину, а саме те, що обвинувачена завдала два удари ножем у життєві важливі органи ОСОБА_10 , у зв`язку з чим згідно з висновком експерта №192 смерть останнього настала від двох проникаючих колото-різаних поранень тулуба з пошкодженням серця та печінки, що супроводжувалось та ускладнилося загальною крововтратою внаслідок як зовнішньої так і внутрішньої кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечні для життя під час їх заподіяння і в даному випадку закінчилося смертю потерпілого. Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 мала реальну можливість покинути квартиру, де відбувався конфлікт між нею та ОСОБА_10 , ніяких перешкод запобігти конфлікту у неї не було, проте вона це не зробила. За таких обставин, суд необґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченої за ст. 118 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його обґрунтованим та законним.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася в судове засідання, однак, враховуючи, що про дату, час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомляла та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України її неприбуття в судове засідання не є перешкодою для проведення розгляду апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
За приписами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, а висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та перекваліфікація її дій на ст. 118 КК України як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони є передчасними і такими, що не підтверджуються здобутими та дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство за ст. 115 КК України з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Такі ж самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони за ст. 118 КК України. Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).
Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Згідно з вироком, суд дійшов до переконання, що обвинувачена та ОСОБА_10 приблизно з березня 2014 року проживали разом, ОСОБА_10 до грудня 2014 року допускав відносно обвинуваченої насильство, а 17 грудня 2014 року ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно, застосував психологічний та фізичний вплив на дитину обвинуваченої, а потім наніс обвинуваченій удари кулаком у плече та обличчя, а також гумовою палкою по голові, у зв`язку з чим обвинувачена мала достатньо підстав побоюватись продовження насильницьких дій з боку ОСОБА_10 як відносно неї, так і відносно її дитини та обґрунтовано вважала, що останній, якщо його не зупинити, може завдати значної шкоди її здоров`ю та життю, тому способом захисту обвинувачена обрала застосування до ОСОБА_10 умисного протиправного заподіяння смерті, який не був співмірним з небезпекою вчиненого ОСОБА_10 посягання, і обвинувачена, перевищуючи межі необхідної оборони, нанесла ножем удари ОСОБА_10 , завдавши йому смерть. При цьому суд вважав, що наявність у обвинуваченої можливості залишити місце події не позбавляла її права на активну оборону.
Тому, суд визнав обвинувачення недоведеним у тій частині, що у ОСОБА_7 внаслідок словесної сварки виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 і кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 115 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися в повній мірі, оскільки належних і достовірних доказів на підтвердження наявності суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 на ОСОБА_7 такого ступеню, яке б вимагало заподіянню йому смерті, у вироку судом не наведено.
Як на доказ в підтвердження кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК України суд послався на її показання, надані в судовому засіданні, що 17.12.2014 року ОСОБА_10 застосував психологічне та фізичне насильство до її сина, завдав їй ударів, у тому числі гумовою палкою по голові, та ці показання узгоджуються з висновком експерта про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а також з протоколом огляду місця події, під час якого була знайдена гумова палка.
Суд також вважав достовірними показання обвинуваченої про те, що ОСОБА_10 багато вжив спиртного і був дуже агресивним, так як ці показання узгоджують з висновком експерта про ступінь сп`яніння останнього, також, що ОСОБА_10 міг її вбити, так як останній наніс обвинуваченій неодноразові удари, у тому числі гумовою палкою по голові, раніше також допускав стосовно неї насильство, тому вона реально побоювалась за своє життя, а також, що обвинувачена вживала спиртні напої, що узгоджується з довідкою.
Згідно з аудіозаписом судового засідання під час допиту обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_10 приїхав з роботи у стані алкогольного сп`яніння, після того як повечеряли, йому не сподобалося, що дитина бігає за нею, через що виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_7 два рази рукою по плечу і по підборіддю, а третій раз вдарив палкою по голові, удар був сильний з розгону, вона відчула сильний біль, після чого схопила ножа і вдарила у відповідь. Також доповнила, що закривалась від ОСОБА_10 , і так вийшло, що він несподівано схопив ту палку і вдарив її по голові, вона розгубилася і взяла ніж, який лежав на кухонному столі, що стояв поряд зі столом де вони вечеряли, нанесла два удари ножем в серце і печінку.
Разом з тим, відповідно до висновку експерта №172 від 20.12.2014 року у ОСОБА_7 при її огляді на верхній повіці правого ока виявлено синець овальної форми рожево-фіолетового кольору, з незначним набряком м`яких тканин, чіткими контурами розмірами 2,7х1,3 см, на лівій бічній поверхні підборіддя виявлено синець неправильно округлої форми синювато-фіолетового кольору з незначним набряком м`яких тканин розмірами 2,0х1,4 см, на задньо-внутрішній поверхні лівого плеча, у нижній його третині, виявлено синець рожевого кольору, переривчатого характеру, невизначеної форми, розмірами 9х5,5 см. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при зовнішньому огляді не виявлено. Крім того, у висновку вказано, що ОСОБА_7 скарг на момент огляду не пред`являла.
Отже, експертом згідно з вказаним висновком при судово-медичній експертизі виявлено такі тілесні ушкодження: по одному синцю на верхній повіці правого ока, на лівій бічній поверхні підборіддя, на лівому плечі, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути стиснута в кулак рука та інші тупі тверді предмети, що мають аналогічні властивості. Виявлені тілесні ушкодження могли бути спричинені за 6-48 годин до моменту обстеження (18.12.2014 року початок експертизи). Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів (т. 1, а.с. 65-67).
Показання ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 дійсно завдав їй сильний удар по голові резиновим кийком і що вона реально побоювалася за своє та дитини життя матеріалами справи не підтверджено та не узгоджується з зазначеним висновком експерта, згідно з яким в останньої виявлено по одному синцю на верхній повіці правого ока, на лівій бічній поверхні підборіддя та на лівому плечі, будь-яких інших ушкоджень в області голови у ОСОБА_7 не виявлено та на них вона не скаржилася і експерту не зазначала, зокрема, про спричинення їй удару по голові або наявність якихось больових відчуттів на голові, оскільки за її показами ОСОБА_10 завдав їй сильний удар з розгону по голові, від чого вона відчула сильний біль.
Крім того, усі виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 у виді трьох синців, які є легкими тілесними ушкодженнями, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів, не можуть свідчити про наявність суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 такого ступеню, які вимагали б негайного відвернення шляхом спричинення потерпілому двох ударів ножем та вони не можуть бути порівняні з тілесними ушкодженнями, спричиненими потерпілому ОСОБА_10 двічі ножем в життєво важливі органи - в серце та печінку, від чого настала його смерть.
При цьому, судом не було досліджено питання чи могли ці тілесні ушкодження, виявлені експертом у ОСОБА_7 , виникнути від удару гумовою палицею по голові обвинуваченої при обставинах як зазначала вона в судовому засіданні, оскільки згідно з даним висновком експерта вони могли виникнути від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути стиснута в кулак рука та інші тупі тверді предмети, що мають аналогічні властивості.
Апеляційний суд зважає, що при вирішенні питання наявності необхідної оборони в діях ОСОБА_7 та її меж є поведінка потерпілого. Як пояснила обвинувачена в суді першої інстанції, коли ОСОБА_10 вдарив її гумовою палкою по голові, він сів назад за стіл, після чого ОСОБА_7 схватила кухонний ніж, який лежав на іншому столі і двічі вдарила його ножем у життєво важливі органи потерпілого - серце та печінку, від яких настала його смерть, при цьому ОСОБА_10 сидів за столом, а вона стояла, як вдарила його - витягнула ніж і кинула на підлогу, тоді зрозуміла, що накоїла і викликала швидку.
З цих пояснень обвинуваченої не слідує, що вона діяла в стані необхідної оборони і те, що її життю була реальна загроза, оскільки в той момент, коли ОСОБА_10 вдарив її гумовою палкою по голові за її твердженнями, він знову сів за стіл, а не продовжував її бити, натомість ОСОБА_7 вже після цього, як фактично конфлікт відбувся, взяла з іншого столу ніж і умисно завдала два удари в життєво важливі органи потерпілого, що призвели до його смерті.
У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самої ОСОБА_7 , на підтвердження того, що потерпілий вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину і викликали би в обвинуваченої стан необхідної оборони. Відсутні також і будь-які докази, що ОСОБА_7 намагалася якимось чином уникнути конфлікт з потерпілим, зокрема залишити квартиру, покликати на допомогу чи викликати поліцію.
Зазначені вище обставини залишилися без належної оцінки суду першої інстанції, як і самі обставини, при яких вчинений злочин, а також кількість завданих ударів ножем (два рази) в життєво важливі органи потерпілого і характер спричинених йому тілесних ушкоджень, які свідчать про те, що обвинувачена, цілеспрямовано використовуючи кухонний ніж довжиною близько 30 см і завдаючи два удари в область серця та печінки не могла не передбачити, що в результаті цих дій може настати смерть потерпілого.
Судом першої інстанції також залишено поза увагою і неодноразові зміни показань обвинуваченої щодо обставин вчинення злочину як в ході досудового слідства під час слідчого експерименту, так і під час попереднього судового розгляду цього кримінального провадження, зокрема спочатку вона вказувала, що сварка з ОСОБА_10 виникла на ґрунті ревнощів з боку останнього і він ображав її в брутальній формі, вона не витримала його образ і підхопившись з-за столу швидко взяла кухонний ніж і нанесла 2-3 удари в область тулуба. При цьому ОСОБА_7 не зазначала про те, що ОСОБА_10 застосовував до неї та її малолітнього сина якесь насильство, що він ображав дитину, бив ременем, наносив обвинуваченій удар гумовим кийком по голові. При попередньому судовому розгляді в суді першої інстанції ОСОБА_7 показала, що після спільного вживання спиртних напоїв, між нею та ОСОБА_10 виникла сварка з мотивів ревнощів, в ході якої він наніс їй удар гумовою палицею по голові, що було потім вона не змогла сказати, не пам`ятає навіщо схопила ножа та як наносила удари.

Причини неодноразових змін показів обвинуваченої не були встановлені судом, а також суд не мотивував у вироку чому саме останні пояснення ОСОБА_7 , на його думку, є достовірними з огляду на постійну зміну її показів протягом усього кримінального провадження.

Крім того апеляційним судом за результатами апеляційного перегляду даного кримінального провадження вже скасовувався вирок суду першої інстанції та справу було направлено на новий судовий розгляд.
Скасовуючи вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, апеляційний суд в ухвалі від 14 січня 2016 року зазначив, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 370 КПК України, а його висновки, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим під час судового розгляду, судовий розгляд по справі проведено однобічно і неповно, а висновок суду щодо правової оцінки дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК України є передчасними та вказав суду на необхідність надати належну оцінку всім доказам та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Проте суд першої інстанції при новому судовому розгляді не виконав вказівки апеляційного суду, вказані в ухвалі.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з допущеними порушеннями кримінального процесуального закону та те, що прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку та призначення нового судового розгляду, колегія суддів позбавлена можливості прийняти кінцеве рішення, тому вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені порушення, повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону провести розгляд з дотриманням прав учасників процесу, з урахуванням вказівок апеляційного суду, викладених в цій та попередній ухвалах, слід детально дати належну правову оцінку усім доказам у справі з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність з дотриманням вимог статтей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 118 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4