Ухвала

09 липня 2020 року
м. Київ
справа № 521/22056/18
провадження № 51- 2797 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
встановив:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання засудженому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в період з 14 жовтня

2018 року по день набрання вироку законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 13 жовтня

2018 року о 21.00, перебуваючи у дворі приватного домоволодіння, що на

АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс потерпілому не менше двох ударів рукою в грудну клітину та не менше одинадцяти ударів в обличчя та голову, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2020 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_5 через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції змінити, призначивши ОСОБА_5 більш м`яке покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що, на її думку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, того, що засуджений повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Доводи захисника ОСОБА_4 про порушення судами першої та апеляційної інстанцій загальних засад призначення ОСОБА_5 покарання, на думку Суду, є безпідставними.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 враховано обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_5 покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Крім того, суд узяв до уваги конкретні обставини та тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який має постійне місце проживання, одружений,позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
З огляду на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_5 лише за умови його ізоляції від суспільства.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, суд дотримався вимог статей 50, 6567 КК України, вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами захисника та засудженого, доводи яких аналогічні доводам касаційної скарги захисника, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає і вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Малиновського районного суду

м. Одеси від 14 листопада 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від

10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3