Номер провадження: 11-сс/813/1957/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні №0002867, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 16.01.2020 року, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Гомель, Республіки Білорусь, громадянина Республіки Білорусь, має вищу освіту, неодружений, в Україні офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого, маючого 2 неповнолітніх дітей,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні №0002867, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, є громадянином іншої держави, а саме Республіки Білорусь, офіційно не працює, не навчається, не одружений, місця реєстрації та постійного місця проживання в Україні не має, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків в Україні. Зважаючи на те, що у досудовому розслідуванні кримінального провадження проводяться першочергові слідчі дії, а також що злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначенням розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що моментом затримання ОСОБА_10 насправді є 15:00 година 18.11.2019 року, саме з цього часу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 278 КПК України розпочався строк, в який орган досудового розслідування повинен був вручити письмове повідомлення про підозру затриманій особі, який сплинув 19.11.2019 року о 15:00 годині. Однак, станом на 15:00 годин 19.11.2019 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 вручене не було, а тому останній не набув статусу підозрюваного.

Захисник посилається на відсутність ризиків, оскільки ОСОБА_10 , не зважаючи існування фактичної можливості безперешкодно залишити територію України, він самостійно, за своєю власною ініціативою прибув до працівників поліції та надав усі необхідні показання. Підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей. Захисник стверджує, що сам факт наявності підозри щодо ОСОБА_10 не може бути підставою для утримання його під вартою, оскільки всі свідки та потерпілий вже допитані органом досудового розслідування.

При цьому, захисник посилається на те, що дії підозрюваного кваліфіковані не вірно, що унеможливлює застосування відносно останнього найбільш суворого запобіжного заходу.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , на підґрунті особистої неприязні, з метою незаконного позбавлення волі раніше знайомого ОСОБА_8 , під приводом видалення з електронних носіїв останнього особистої інформації, підшукав осіб, які сприяли вчиненню вказаного злочину, якими виступили двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб та його знайомий ОСОБА_10

18.11.2019 року, приблизно о 10:00 годині, ОСОБА_13 діючи спільно та за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, у супроводі ОСОБА_14 та її охоронця, прибули до квартири АДРЕСА_3 , в якій тимчасово мешкає ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 , та подзвонили у дзвінок вхідних дверей.

Почувши дзвінок, ОСОБА_9 , встановивши, що за дверима перебуває ОСОБА_14 , яка на праві власності володіє вказаним приміщенням, відчинила двері та в той час двоє невстановлених осіб та ОСОБА_12 , який у своїй руці утримував предмет зовні схожий на пістолет, увірвались до квартири, наказавши ОСОБА_9 вести себе тихо, при цьому ОСОБА_12 відкрито заволодів належним їй мобільним телефоном, який в той момент перебував у руках ОСОБА_9 . Вслід за вказаними особами до квартири увійшов ОСОБА_10 . Дізнавшись, що ОСОБА_8 , перебував в той момент в душовій кімнаті, ОСОБА_12 , разом із невстановленими досудовим розслідуванням двома особами, увірвались до душової кімнати та відразу почали наносити ОСОБА_8 удари в область голови металевим предметом, зовні схожим на дубинку та розпиляти в обличчя газ з балончику.

В подальшому, встановивши що ОСОБА_8 не чинить опір, ОСОБА_12 пройшов до спальної кімнати вказаної квартири де заволодів мобільним телефоном, який належить ОСОБА_8 .

У вказаний момент, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_12 наказав невстановленим досудовим розслідуванням особам утримувати ОСОБА_8 на підлозі, а сам дістав раніше заготовлену клейку стрічку та зв`язав останньому ноги та руки за спиною, в зв`язку з чим ОСОБА_8 не зміг чинити опір останнім та був вимушений підкорюватись їх вимогам.

В подальшому, вказані вище мобільні телефони ОСОБА_12 поклав до кишені свого одягу, тим самим фактично заволодівши ними та в подальшому розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, спричинивши потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 68 000 гривень.

Продовжуючи свої противоправні дії, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне позбавлення волі, наказав ОСОБА_8 вдягнутись та за допомогою головного убору, прикрити наявні тілесні ушкодження останнього. Далі, наказали ОСОБА_8 сісти до салону автомобіля «Fiat Doblo», сірого кольору, який перебував поряд з будинком. ОСОБА_12 , сівши за кермо вказаного авто, рушив по вулицях міста. У вказаний момент у салоні автомобіля також перебували невстановлена особа, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , якого утримували проти його волі, тобто він не мав змоги вільно залишити вказаний автотранспортний засіб.

В подальшому, ОСОБА_8 , відвезли на вулицю Розумовського, 29, де висадили з авто «Fiat Doblo», та зникли у невідомому напрямку.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; потерпілих, які наполягали на залишенні ухвали слідчого судді без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

І. Щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_10 злочинів.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, що підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 18.11.2019 року, який пояснив, що він був раніше знайомий з ОСОБА_12 , з яким у нього були ділові стосунки, та з ОСОБА_10 , який є його співвітчизником та приїхав до нього з Білорусії до м. Києва, та на якого був оформлений придбаний за його кошти автомобіль «Range Rover», д.н. НОМЕР_1 , з яким після переїзду до м. Одеси він більше не підтримував відносини. Також вказав, що 18.11.2019 року приблизно о 10:00 ранку, під час розбійного нападу в квартирі АДРЕСА_3 , де він на той момент мешкав разом зі своєю дівчиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_15 , був присутній ОСОБА_10 , який наніс йому один удар ногою по тулубу, зазначив, що ОСОБА_10 видалив інформацію з його комп`ютера та телефона. Коли він вже знаходився в автомобілі з особами, які здійснили на нього напад, ОСОБА_10 наказав йому відправити голосове повідомлення сину, щоб той виніс йому ключі від його автомобілю (а.п. 10-14);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.11.2019 року, яка впізнала ОСОБА_10 серед осіб, що 18.11.2019 року здійснили розбійний напад на квартиру, де вони проживали разом з потерпілим ОСОБА_8 та пояснила, що в них викрали мобільні телефони, а також її грошові кошти (а.п. 15-19);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 18.11.2019 року, яка пояснила, що о 08:00 годині ранку 18.11.2019 року вона зустрілася з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та двома іншими невстановленими особами, які попросили поїхати з ними на її квартиру, в якій мешкає ОСОБА_8 , який начебто має компромат, яким їх шантажує, на що вона погодилась. Вказала, що перебуваючи у вищезгаданій квартирі, бачила, як ОСОБА_10 ногою штовхнув ОСОБА_8 та в подальшому видаляв з комп`ютера інформацію, а також тримав телефон у руці та щось нажимав, можливо теж видаляв (а.п. 20-24);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 19.11.2019 року, який пояснив, що після 10:00 години 18.11.2019 року ОСОБА_10 на місце зустрічі по вул. Літературна, 1 в м. Одесі приїхав за кермом автомобіля марки «Range Rover», з номерами білоруської реєстрації « НОМЕР_1 » та віддавши йому ключі і свідоцтво про реєстрацію, попросив залишити його у себе на парковці, оскільки їде до м. Києва. Також вказав, що керуючи вказаним автомобілем, його зупинили працівники поліції по вул. Хімічна, 2 в м. Одесі, у зв`язку з тим, що цей автомобіль перебував у розшуку, після чого він зателефонував ОСОБА_10 , який приїхав після 14:00 години та почав спілкуватися зі співробітниками поліції (25-27);

- протоколом затримання особи від 18.11.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_10 був затриманий о 23:00 18.11.2019 року за адресою: м. Одеса, Канатна, 101/В, в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_10 як особу, яка разом з іншими особами здійснила розбійний напад на квартиру, де вона проживала разом з ОСОБА_8 ;

Також в матеріалах провадження наявний висновок комп`ютерної томографії кісток лицьового черепа від 18.11.2019 року, та довідка КУ «МКЛ №11» від 18.11.2019 року №8939, видані ОСОБА_8 , відповідно до яких у потерпілого виявлено забиття м`яких тканин виличної області справа, параорбітальна гематома зліва та забиттєва рвана рана лівої вушної раковини, що вказує на факт спричинення останньому тілесних ушкоджень (а.п. 83-84).

Крім того, потерпілі пояснили апеляційному суду, що ОСОБА_10 діючи сумісно з іншими особами, застосовуючи фізичне насилля до потерпілого ОСОБА_8 та погрожуючи застосуванням такого насилля ОСОБА_9 , які використовували предмет зовні схожий на вогнепальну зброю, безпосередньо вчинив дії, спрямовані на відкрите заволодіння майном потерпілих. Потерпілий ОСОБА_8 , зокрема, уточнив, що ОСОБА_10 наніс йому два удари по тулубу, коли він лежав на підлозі. Потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що саме ОСОБА_10 відкрито заволодів її мобільним телефоном погрожуючи при цьому фізичною розправою.

Під час апеляційного розгляду захисник наводить доводи, що в даній справі мав місце не розбійний напад, а побутовий конфлікт, під час якого ОСОБА_10 не вчиняв інкриміновані йому дії, а проникнення, яке інкримінується ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 К України, не мало місце, оскільки підозрювані зайшли до кватири разом з її власницею ОСОБА_14 .

Проте вищенаведені показання потерпілих та свідків, які узгоджуються між собою, свідчать про можливу причетність ОСОБА_10 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, а тому доводи захисника в цій частині є непереконливими, та ці обставини потребують додаткової перевірки під час досудового розслідування.

Посилання захисника на наявність між підозрюваним та потерпілими неприязних відносин та побутового конфлікту не може бути прийнята до уваги, оскільки інкриміновані ОСОБА_10 органом досудового розслідування дії підозрюваного в співучасті з іншими особами, свідчать про можливе здійснення неправомірних дій щодо потерпілих, викрадення належного їм майна, в тому числі із застосуванням фізичного впливу та погрози застосування зброї, що підтверджується наявними на даний час доказами, наданими стороною обвинувачення.

Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів захисника про пред`явлення ОСОБА_10 підозри поза межами строку, передбаченого ч.2 ст.278 КПК України, то їм дана оцінка слідчим суддею районного суду. Крім того, встановлені слідчим суддею обставини часу фактичного затримання ОСОБА_10 18.11.2019 року, у відповідності до положень ч.3 ст.278 КПК України, впливали лише на обов`язок звільнення останнього у разі якщо йому не було вручене повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, але жодним чином не впливає на законність прийнятого рішення слідчим суддею щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному.

Доводи сторони захисту про наявність в тексті клопотання твердження про вчинення ОСОБА_10 злочину, заслуговують на увагу, але також не впливають на законність оскаржуваної ухвали слідчого судді.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_10 є громадянином Республіки Білорусії, зареєстрований в м. Гомель Республіки Білорусії, проживає в м. Київ, не працевлаштований, не одружений, має двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи, що ОСОБА_10 на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, з конфіскацією майна, тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що він може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду на територію іншої держави, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Таким чином, враховуючи тяжкість інкримінованих підозрюваному злочинів, характер та обставини їх вчинення групою осіб та із застосуванням фізичного та психологічного насильства, з використанням заздалегідь підготовленого предмету, зовні схожого на вогнепальну зброю, поведінку підозрюваного під час та після вчинення інкримінованих йому злочинів, який з місця злочину зник, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території України, вказують на існування значного ступеню можливого ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підтвердження існування ризику можливого впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні прокурором в судовому засіданні апеляційного суду зазначено, що інший підозрюваний ОСОБА_12 на даний момент не затриманий, та вчиняє дії спрямовані на здійснення погроз спричинення шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_8 , що підтверджується наданою для огляду апеляційному суду перепискою та поясненнями потерпілого в судовому засіданні апеляційного суду.

Крім того, прокурором надано апеляційному суду дані про те, що відносно ОСОБА_12 внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України, за фактом здійснення погроз убивством на адресу ОСОБА_8 . Також прокурор зазначив, що відносно ОСОБА_10 на теперішній час внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якому інкримінується відкрите заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_9 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи, що ОСОБА_10 інкримінуються вчинення злочинів у співучасті з іншою особою, яка на даний час за наявними у справі доказами здійснює погрози на адресу потерпілого ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку, що на даній стадії досудового розслідування, у разі перебування підозрюваного ОСОБА_10 на волі, не виключений ризик можливого впливу останнього на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, будь які інші дані, які б підтверджували наявність у нього іншого джерела доходу на території України матеріали провадження не містять та стороною захисту надані не були, враховуючи, що інкриміновані йому злочини ним вчинено у співучасті з особою, яка не затримана та, відповідно до встановлених апеляційним судом даних, продовжує здійснювати дії пов`язані з погрозами вбивства потерпілого, у разі перебування підозрюваного на волі не виключений ризик того, що ОСОБА_10 може вчинити інший злочин.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо співпраці підозрюваного з органом досудового розслідування, а саме надання ним добровільно викраденого мобільного телефону, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки підозрюваний видав телефон лише після його затримання працівниками поліції. Як свідчать матеріали клопотання, підозрюваний відмовився надавати свідчення щодо обставин інкримінованих йому злочинів, на підставі ст. 63 Конституцій України, стверджуючи про свою непричетність (а.п.51-52).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину, який вчинено групою осіб та із застосуванням фізичного та психологічного насильства, з використанням заздалегідь підготовленого предмету, зовні схожого на вогнепальну зброю, поведінку підозрюваного під час та після вчинення інкримінованих йому злочинів, наслідки у вигляді спричинених тілесних ушкоджень потерпілому та фактичне позбавлення його волі, апеляційний суд погоджується з прийнятим на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя повно, всебічно та обґрунтовано розглянув клопотання слідчого та, враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії досудового розслідування є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

ІV. Щодо клопотання про передачу підозрюваного на поруки.
Під час апеляційного розгляду від родичів та знайомих ОСОБА_10 надійшла заява про передачу підозрюваного на поруки, яке вони підтримали в судовому засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд приймає до уваги надані стороною захисту дані про особу підозрюваного та його позитивні характеристики за місцем проживання в Республіці Білорусії.

Разом з тим, встановлені під час апеляційного розгляду обставини та характер вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів, не дають апеляційному суду достатніх підстав для задоволення клопотання заявників про передачу підозрюваного ОСОБА_10 на поруки, оскільки такий запобіжний захід не здатний на даній стадії розслідування запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Аналіз вищевказаної норми процесуального закону свідчить про те, що особа, яка виявила бажання бути поручителем підозрюваного, має забезпечити свою особисту присутність у судовому засіданні під час розгляду такого клопотання та переконати суд, що вона заслуговує на довіру, зокрема шляхом надання відповідних доказів.

Разом з цим, особи присутні в судовому засіданні Одеського апеляційного суду не надали суду будь яких документів, які б свідчили про те, що вказані особи дійсно заслуговують на довіру, яка дає можливість передати підозрюваного під їх особисту поруку.

За таких підстав апеляційний суд вважає, що клопотання про передачу на поруки не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд також враховує, що будь яких даних, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я підозрюваного матеріали провадження не містять та апеляційному суду стороною захисту надано не було.

Висновки апеляційного суду.
За таких умов, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що апеляційна скарга захисника та клопотання про передачу підозрюваного на поруки задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні №0002867, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2019 року, строком до 16.01.2020 року залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 про передачу підозрюваного ОСОБА_10 на поруки відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4