Справа № 629/275/19
Номер провадження 1-кп/629/94/20
УХВАЛА

16 березня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 і ОСОБА_11 обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.12 КК України, -

встановив:

В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебуває справа відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.12 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відмовилися від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, до сплину продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його сплину, під час здійснення судового провадження судом присяжних питання передбачене ст.331 КПК України вирішує головуючий.

У судовому засіданні головуючим суддею, у відповідності до вимог ст.331 КПК України, на обговорення поставлено питання щодо зміни, скасування або продовження раніше обраного обвинуваченим запобіжного заходу, оскільки 16.03.2020 року закінчується термін перебування їх під вартою.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою, з цього приводу подав відповідне клопотання, мотивуючи наявністю ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти продовження строку тримання під вартою обвинувачених, мотивуючи необґрунтованістю клопотання прокурора, недоведеністю ризиків, відсутністю намірів переховуватись від суду, наявністю тісних соціальних зв`язків, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який - цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд враховує, що судовий розгляд не може бути завершений до сплину зазначеного вище строку, ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та з метою запобігання спробам обвинувачених можливості переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також оцінюючи сукупність обставин: тяжкість покарання, що загрожує їм в разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення в якому вони обвинувачуються, а саме довічне позбавлення волі, тобто вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи - умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, відсутність заощаджень та самостійних доходів, зміна обвинуваченим раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням вищенаведених ознак, не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки, а тому вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави, так як останні обвинувачуються у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисниками, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини в справі, недопущенню перешкоджання цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконанні процесуальних рішень у справі.

При цьому, суд враховує, що обвинувачені не є особами, щодо яких не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.177-178, 183,331 КПК України, головуючий суддя,-

ухвалив:

Клопотання прокурора, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на два місяці, до 14.05.2020 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на два місяці, до 14.05.2020 року.

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про зміну обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відмовити.

Копію даної ухвали негайно вручити захисникам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурору, направити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , для відома, Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1