ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5346/19 Номер провадження 11-сс/814/849/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Полтава

УХВАЛА

26 грудня 2019 року м.Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участі: прокурора ОСОБА_6

арбітражного керуючого- ОСОБА_7

представника володільця майна - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за арбітражного керуючого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.11.2019 року,-

В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000200 від 05.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України та накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження і розпорядженняна цілісний майновий комплекс за адресою: м. Полтава вул. Автобазівська, 2/9, перелік складових якого оголошено на проведеному 10.05.2019 аукціоні, і власником якого фактично ще є Державне підприємство «Виробничого об`єднання «Знамя» ().

Не погодившись з рішенням слідчого судді арбітражний керуючий ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.11.2019 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обгрунтування вказує, що клопотання про арешт майна розглянуто без участі представника ДП «ВО Знамя» та підприємства «Знамя ЛМН», права якого обмежуються. Відповідні клопотання представників залишилися без задоволення, що позбавило їх можливості надати необхідні додаткові документи та обгрунтовані заперечення суду.

Апелянт зазначає, що накладення арешту на майно не повинно впливати на здійснення правомірної господарської діяльності, в даному випадку ТОВ «Знамя ЛМН», а необхідність втручання у правомірне володіння майном не повинно грунтуватися на припущеннях, не підкріплених доказами про вчинення злочинних дій.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши представника третьої особи, арбітражного керуючого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, з підстав в ній наведених, представника володільця майна адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляцігу скаргу, прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно п.п. 1, 2, 5,6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого,засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами клопотання, прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000200 від 05.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

11 листопада 2019 року до слідчого судді надійшли уточнення до клопотання, а саме викладено у новій редакції резолютивну частину клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000200 від 05.06.2019 за фактом зловживання своїми повноваженнями арбітражним керуючим Державного підприємства «Виробничого об`єднання «Знамя», за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Відомості до ЄРДР внесені за заявою громадської організації про вчинення кримінального правопорушення з боку арбітражного керуючого (ліквідатора) державного підприємства виробничого об`єднання «Знамя», що виразилося у зловживанні повноваженнями під час проведення аукціону з продажу майна цілісного майнового комплексу зазначеного підприємства, що розташоване у м. Полтава по вул. Автобазівська, 2/9, унаслідок чого були спричинені тяжкі наслідки.

Відповідно до інтернет-ресурсів Міністерства юстиції України (http://old.minjust.gov.ua/46402) 10.05.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Стокс» () було організовано та проведено аукціон з продажу майна ДП «ВО «Знамя» (), у вигляді цілісного майнового комплексу, що за адресою м. Полтава, вул. Автобазівська, 2/9 в ході якого було реалізовано на користь ТОВ «Знамя ЛМН» все майно колишнього заводу «Знамя» за 15 852 555,12 грн.

Вказана сума підтверджуються бухгалтерською довідкою ДП ВО «Знамя», виданою арбітражним керуючим ОСОБА_7 .

Факт продажу майна посвідчено Договором купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 27 травня 2019 року, укладеним між ДП «ВО «Знамя» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_7 та ТОВ «Знамя ЛМН» в особі директора ОСОБА_10 .

Згідно Висновку про вартість майна від 23 жовтня 2018 року виготовленого суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання приватного підприємства «Науково-консультаційний Експоцентр», що діє на підставі договору на проведення незалежної оцінки майна, яке ввійшло до ліквідаційної маси ДП «Виробниче об`єднання «Знамя», №105 від 30 липня 2018 року укладеного з ДП «ВО «Знамя», ліквідаційна вартість оцінюваного майна станом на 31 липня 2018 року становить 36 028 534, 37 грн.

Встановлено, що не зважаючи на проведення торгів та перерахування на розрахунковий рахунок ДП «ВО «Знамя» коштів за реалізацію майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Автобазівська,2/9, - його перереєстрація за новим власником фактично ще не відбулася, що слідує із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна .

Перелік майна, яке належить ДП «ВО «Знамя» та яке було придбане під час аукціону ТОВ «Знамя ЛМН», зазначений в оголошенні від 05.04.2019 року про проведення аукціону з продажу майна Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Знамя», код ЄДРПОУ 143 10997, призначеного на 10.05.2019 (інтернет-ресурс Міністерства юстиції України) за посиланням https://ovsb.ics.gov.ua/attach/9b37e4c4f340a52748f15bac856d3f05.pdf .

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Полтавстьекій області від 01.10.2019 року вказане майно визнано речовими доказами.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема, те, що цілісний майновий комплекс за адресою: м.Полтава, вул. Автобазівська, 2/9, на складові якого прокурор прохає накласти арешт, який на даний час належить Державному підприємству «Виробниче об`єднання «Знамя», має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом вчинення злочину, зокрема, обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки воно є предметом кримінально протиправних дій та набуте юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Також враховано, що органу досудового розслідування необхідно з`ясувати, яким саме чином та на підставі яких документів було здійснено продаж майна ДП «ВО «Знамя», у вигляді цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Полтава вул. Автобазівська, 2/9, оскільки наявність правовстановлюючих документів на нерухоме майно цілісного майнового комплексу та земельну ділянку, на якій останнє розташоване, не встановлено, а також його реальну вартість.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя прийшов до висновку, що цілісний майновий комплекс за адресою м.Полтава, вул.Автобазівська, 2/9, є речовим доказом, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою слідчого від 01.102019 року року про визнання майна речовим доказом (а.п. 198-224), а тому підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а саме можливий демонтаж всього майнового комплексу ТОВ «Знамя ЛМН», його передачу чи відчуження іншим особам, також наявні ризики пошкодження, псування, знищення, перетворення даного майна. А тому слідчим суддею, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом позбавленням права їх відчуження та розпорядження, враховавши можливість використання їх як доказ у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також, що його незастосування може призвести до унеможливлення встановлення розміру тяжких наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Отже, з урахуванням цього слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 5 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.

Окрім цього, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення без участі представника ДП «ВО Знамя» та підприємства «Знамя ЛМН», права якого обмежуються, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Всі інші підстави, з яких автор апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді, в тому числі обгрунтованість підозри чи (або) дослідження доказів, які вказують на склад злочину, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, арбітражного керуючого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2019 року про арешт майна ДП «ВО Знамя» - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_3