Справа № 464/7233/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/553/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року у кримінальному провадженні № 0003527 від 24.10.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полянівка, Мелітопольського району, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 24.10.2017 по 03.08.2018 та з 13.03.2020 по 14.04.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України 32000 грн. застави, які були внесені ОСОБА_9 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Львівській області № рах. 0757, МФО 820172, на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 26.10.17 року.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 24.10.2017 близько 19 год. 20 хв., знаходячись неподалік будинку №20 по вул. Сихівській у м.Львові, повторно, підійшов з-заду до ОСОБА_10 , та спробував зірвати з плеча належну останньому чоловічу барсетку. Однак, потерпілий ОСОБА_10 , повернувшись в сторону ОСОБА_7 , намагаючись перешкодити останньому у скоєнні грабежу, почав кричати в його сторону, на що ОСОБА_7 на подолання опору потерпілого, штовхнув ОСОБА_10 в тулуб, від чого той впав на землю, а ОСОБА_7 зірвав з плеча його чоловічу барсетку чорного кольору, вартістю 300 грн., в якій знаходились телефонний записник в обгортці коричневого кольору, вартістю 15 грн., кулькова ручка жовтого кольору, вартістю 10 грн., паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_10 , банківська пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , банківська пластикова картка «Укрсіббанк» № НОМЕР_2 , квитанції виписані на ім`я ОСОБА_10 та інші документи, які матеріальної цінності для потерпілого не становили.
В подальшому ОСОБА_7 , незважаючи на неодноразові крики потерпілого ОСОБА_10 зупинитись, з місця вчинення здочину із викраденим майном втік, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 325 грн.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Заставу у розмірі 32000 повернути ОСОБА_9 .

В обґрунтування скарги покликається на те, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна вчинене повторно. Вважає, що його дії містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна. Звертає увагу, що ОСОБА_7 , тяжко хворіє, проживає з бабцею похилого віку, бажає працевлаштуватися, позитивно характеризується з місця проживання, що дає підстави для звільнення його відвідбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 24.10.2017 року близько 19 год. 20 хв., він знаходився неподалік будинку АДРЕСА_3 . До нього ззаду підійшов чоловік (як він в подальшому дізнався його прізвище ОСОБА_7 ) та спробував зірвати з плеча належну йому барсетку. Однак, він повернувшись в сторону ОСОБА_7 намагався перешкодити останньому у скоєнні грабежу, почав кричати в його сторону, на що ОСОБА_7 штовхнув його в тулуб, від чого він впав на землю, а ОСОБА_7 зірвав з плеча його барсетку та втік. На його крики зупинитися ОСОБА_7 не реагував. В барсетці знаходились телефонний записник, кулькова ручка жовтого кольору, його паспорт, банківська пластикова картка «Приватбанк», банківська пластикова картка «Укрсіббанк», квитанції та інші документи.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що працює у патрульній поліції, 24.10.2017 року у вечірній час надійшов виклик про те, що по вул. Сихівській у м.Львові здійснено грабіж. В цей час їхній екіпаж перебував по пр. Червоної Калини у м.Львові. Проїжджаючи між будинками №59 та №61 по пр. Червоної Калини у м.Львові вони побачили чоловіка в капюшоні, який біг. Після чого було здійснено його затримання. Коли даний чоловік лежав на землі, він лівою рукою викинув банківські карточки. При собі в нього була чорна сумка, а неподалік нього, на відстані близько 1м знаходились банківські карточки, блокнот та якийсь листочок. Даний чоловік назвався ОСОБА_7 . Потерпілий впізнав його як особу, яка його пограбувала.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від 24.10.2018 року, відповідно до якого в Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області звернувся із заявою ОСОБА_10 , в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 24.10.2018 року близько 19 год. 30 хв. 20 год. біля ТЦ «Іскра» завдавши йому удар заволоділа барсеткою із паспортом громадянина України, карткою Gold «Приватбанку», карткою «Укрсиббанку», квитанціями на його ім`я, телефонним записником. Особу, яка вчинила кримінальне правопорушення він бачив. Підозрює у вчиненні злочину ОСОБА_7 , якого він впізнав після затримання працівниками патрульної поліції.
Згідно з протоколом огляду місця події від 24.10.2017 року, огляд проведено на ділянці, яка знаходиться на відстані 15м від будинку АДРЕСА_4 . На даній ділянці землі знаходилась особа чоловічої статі, віком 30-35 років, одягнута в кросівки, джинси, куртку з чорним капюшоном, який представився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На плечі ОСОБА_7 була чорна барсетка. В ході проведення огляду місця події на відстані 7 м від місця де знаходився ОСОБА_7 біля кута буд. №49 по пр. Червоної Калини у м.Львові виявлено пластикову картку «Укрсиббанк» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_12 , пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , квитанція №2257332 від 31.08.2015 року про здійснення валютних операцій в ПАТ «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_10 , телефонний записник в обкладинці коричневого кольору з ручкою жовтого кольору.
Відповідно до протоколу огляду предметів від 25.10.2017 року, оглянуто предмети вилучені в ході огляду місця події 24.10.2017 року, а саме: банківську пластикову картку «Приватбанк» «Віза» № НОМЕР_1 жовтого кольору; банківську пластикову картку «Укрсіббанк» «Мастеркард» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_13 ; телефонний записник в обгортці коричневого кольору, в якому містяться рукописні записи; кулькову ручку жовтого кольору, на якій наявний напис «Галнафтохім, Мережа Агроцентрів»; квитанцію №2257332 від 31.08.2015 виписану на ім`я ОСОБА_10 , про погашення кредитної заборгованості в ПАТ «Ідея Банк».
Колегія суддів вважає, що покликаючись на вказані докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Покликання захисника у апеляційній скарзі на те, що дії обвинуваченого невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, а у його діях наявний склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, потерпілий у суді першої інстанції показав, що 24.10.2017 року близько 19 год. 20 хв., він знаходився неподалік будинку АДРЕСА_3 . До нього ззаду підійшов чоловік (як він в подальшому дізнався його прізвище ОСОБА_7 ) та спробував зірвати з плеча належну йому барсетку. Однак, він повернувшись в сторону ОСОБА_7 намагався перешкодити останньому у скоєнні грабежу, почав кричати в його сторону, на що ОСОБА_7 штовхнув його в тулуб, від чого він впав на землю, а ОСОБА_7 зірвав з плеча його барсетку та втік. На його крики зупинитися ОСОБА_7 не реагував.

Крім того, зазначені показання узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема з тим, що обвинувачений втікав з місця події, що підтверджується показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 , а одразу після вчинення злочину потерпілий повідомив про нього у поліцію та після затримання ОСОБА_7 впізнав його як особу, яка його пограбувала.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення ним таємного викрадення майна потерпілого є необґрунтованими, жодними доказами не підтверджуються та на думку колегії суддів, спрямовані на помякшення ним кримінальної відповідальності.

З огляду на це, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про вірність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Щодо доводів захисника у апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, то слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке належить до тяжкого; особу винного, який раніше судимий, не працює, формально характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Разом з цим, колегія суддів вважає за неможливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки обвинувачений вчинив злочини повторно та раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів: 08.06.2005 року Залізничним районним судом м. Львова за ст. 15 - ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; 24.06.2009 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч.2 ст. 289, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 07.06.2013 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 13.02.2014 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст. 286, ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн.; 12.10.2016 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ст. 395 КК України до арешту на строк 2 місяці, покарання відбув, судимість не погашена.

Крім того, відповідно до досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації», ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного злочину оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній; виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в т. ч. окремих осіб); виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому випадку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку Сихівського районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України немає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для зміни вироку Сихівського районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4