Справа № 466/5241/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1613/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року, -

за участю прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

встановила:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії №30 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ухвали, 27 червня 2019 року адміністрація Личаківської виправної колонії (№30) та Голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись в суд з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст Закарпатської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, до засудження не працював, зареєстрованого у АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого.
Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції, зокрема, вказав, що наявність у засудженого шести заохочень під час відбування покарання не є достатньою підставою вважати, що він довів своє виправлення, яким є процес позитивних змін, що відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виконання засудженим своїх обов`язків, відбуття ним відповідної частини призначеного покарання, без чіткого переконання суду про виправлення засудженого, не можуть бути підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 .
На дану ухвалу засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить задоволити його клопотання та застосувати ст. 82 КК України та відправити його відбувати покарання у виді обмеження волі. Крім цього, просить забезпечити йому захисника.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що свою вину усвідомив, за скоєні злочини розкаюється. Просить врахувати, що він неодноразово заохочувався адміністраціями установ в яких знаходився. Вказує, що порушення були, але вони погашені. Зазначає, що йому незрозуміла думка стосовно цивільного позову, в справі відсутній виконавчий лист.
Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, встановлених у Загальній частині КК для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, в даному конкретному випадку незважаючи на наявність 6 заохочень, під час відбування покарання не є достатньою підставою вважати, що він довів своє виправлення, яким є процес позитивних змін, що відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
На переконання колегії суддів, немає усіх належних умов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни засудженому ОСОБА_6 покарання більш м`яким, відсутні достатні докази того, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення. Належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбуття покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє засудженому ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

постановила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії №30 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4