ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/130/20Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 711/899/19 Категорія: ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Черкаси, громадянку України, з вищою освітою, яка працює вчителем ЗОШ №5, одруженої, на утримані має неповнолітніх дітей, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та виправдано її у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що вона 06.02.2018 о 19 год 27 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу знаходячись в розважальному залі торгівельно - розважального центру «Депот», що знаходиться по бульв. Шевченка 385 в м. Черкаси, в той час коли її чоловік ОСОБА_9 , разом з неповнолітньою донькою знаходився в розважальному залі, таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до сумки чоловіка, яка знаходилась в приміщенні гардеробу, звідки таємно заволоділа грошовими коштами в розмірі 5000 грн. та ключами від будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також таємно заволоділа паспортом громадянина України з карткою платника податків, на ім`я ОСОБА_9 , та іншими важливими документами: посвідченням ветерана державної кримінально - виконавчої служби України, пенсійним посвідченням на ім`я ОСОБА_9 , пенсійною карткою «Ощадбанк» на якій знаходились грошові кошти в розмірі 4000 грн., які поклала до своє сумочки та місце вчинення злочину покинула.

Дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч.3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Вироком Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2019 року ОСОБА_10 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Не погоджуючись з вироком районного суду, прокурор просить його скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильністю застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Просить повторно дослідити докази, а саме допитати потерпілого ОСОБА_9 , дослідити відеозапис з камери спостереження ТРЦ «Депот», протокол надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 21.01.2019 року, характеризуючи дані на обвинувачену. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та призначити їй покарання: за ч.1 ст.185 КК України штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, міркування прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги судом першої інстанції виконані.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_10 виконані в повному обсязі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність, що саме ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Провівши часткове дослідження доказів по вказаному кримінальному провадження, за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_10 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про достатність доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та упереджене ставлення суду першої інстанції до дослідження доказів сторони обвинувачення, неповнота судового розгляду, що призвело до прийняття незаконного рішення - не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не знайшло свого підтвердження при розгляді матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України, вимагається встановлювати винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.368 КПК України, судом при ухваленні вироку повинні вирішуватись питання зокрема, чи містять це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Як встановив суд першої інстанції з чим погоджується і колегія суддів, органом досудового розслідування не надано достатньо належних та допустимих доказів які б в своїй сукупності беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В суді першої так і під час апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_10 винуватість у вчиненні інкримінованих їй злочинів не визнала та пояснила, що зі своїм чоловіком ОСОБА_9 має неприязні стосунки з приводу майна. 06.02.2018 він прийшов до них додому провідати дочку ОСОБА_13 . Запропонував відвідати торгово-розважальний центр «Депот». У нього була велика дорожня сумка, в яку поклали дитячі шкарпетки, малюнки, фото, куртку. О 18.00 год. вони піднялись на 3-й поверх розважального центру. За свою сумку ОСОБА_9 домовився із працівником гардеробу щоб вона поставила її в гардеробі на підлогу. Вона (працівник гардеробу) в свою чергу попросила забрати цінні речі із сумки. Потерпілий ніколи б не залишив у сумці коштовних речей. Його кошти, якими він розраховувався, були в гаманці, який був при ньому, там були і банківські карки. Під час перебування у ТРЦ у неї із потерпілим виник конфлікт, в результаті якого він її вдарив. Вона дійсно заходила в гардероб, звідки із сумки забрала лише дитячі речі, а саме дитячі малюнки та фотографії, і поклала в камеру схову. Із «Депоту» її друзі на своєму автомобілі відвезли додому, так як у неї не було грошей. Ніяких грошей, ключів, карток і документів вона не брала.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора в порядку ч.3 ст.404 КПК України був повторно допитаний потерпілий ОСОБА_9 , який повідомив про події, які сталися 06 лютого 2018 року та пояснив, що він зателефонував дружині ОСОБА_10 так як хотів зустрітись із дочкою. В цей день вони втрьох пішли до ТРЦ «Депот», так як цього захотіла дочка. У нього із собою була сумка, в правому кармані якої знаходились кошти 5000 грн. та інші речі. Сумка не поміщалась до камери схову, а тому гардеробниця запропонувала залишити її біля себе. Під час відпочинку відбувся конфлікт із ОСОБА_10 . Вважає, що це було її провокацією. В сумці ніяких дитячих речей не було. Відлучився у туалет, а коли повернувся, то ОСОБА_14 із дочкою вже не було. Після чого він пішов з ТРЦ та сів у маршрутку, де через деякий час виявив, що зникли гроші, ключі і документи. Повернувся до ТРЦ, де працівник гардеробу йому повідомила, що до сумки підходила ОСОБА_15 .

Досліджені відеозаписи із камер відеоспостереження ТРЦ «Депот», які також були переглянуті судом апеляційної інстанції, де міститься інформація з камер нагляду ТРЦ Депот». Слідчий у протоколі огляду від 20.06.2018 констатує лише обставини, що о 19 год. 27 хв. 06 сек. ОСОБА_16 заходить до роздягальні, де знаходиться сумка ОСОБА_9 , виходить із роздягальні та «щось» тримає в руках. Далі слідчий зазначає, що це «щось в руках» вона кладе до камери схову. (т. 1 а.с. 116-122). Дана інформація та відеозапис камер спостереження не підтвердила того, що саме ОСОБА_10 дістала з сумки потерпілого гроші та його особисті речі.

Дані протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 21 січня 2019 року підтверджують лише факт усунення недоліків під час виконання вимог ст.290 КПК України та жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Стаття 84 КПК України передбачає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Крім того, як на доказ винуватості ОСОБА_10 , орган досудового розслідування посилається на:

- дані відомості протоколу прийняття усної заяви ОСОБА_9 від 06.02.2018 року, де останній повідомляє про вчинену його дружиною ОСОБА_10 крадіжки його речей, а саме 5000 грн., документів, банківської картки та ключів.

- показання свідка ОСОБА_17 , яка є працівником гардеробу в ТРЦ Депот», яка повідомила, що 06.02.2018 вона працювала в гардеробі. Потерпілого в судовому засіданні вона не згадала, як і не пам`ятає, обставин події, які пов`язані із зникненням речей в сумці. Не змогла впевнено сказати чи підходила жінка до сумки.

- даними протоколу обшуку від 23.08.2018 за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 , відповідно до якого в даній квартирі нічого не виявлено і не вилучалось.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вказав, що вказані докази не містять беззаперечних та безсумнівних даних про те, що саме ОСОБА_10 із сумки потерпілого ОСОБА_9 викрала гроші в сумі 5000 гривень, документи та ключі. Доказів того, що саме обвинувачена ОСОБА_10 тримала в руках викрадені речі ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні.

Стосовно доказу винуватості ОСОБА_10 , а саме інформації, яка отримана під час приватного спілкування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та яка була записана на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 і видана ним стороні обвинувачення, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно визнаний недопустимим доказом. Так, суд першої інстанції вірно визнав вказаний доказ недопустимим, оскільки запис розмови спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повинен здійснюватися лише за ухвалою слідчого судді, тому відомості, отримані під час спілкування судом першої інстанції визнані недопустимим доказом.

Крім того, вказана розмова між обвинуваченою та потерпілим не містить доказової інформації про крадіжку грошей і документів 06.02.2018 року.

Також, колегія суддів звертає увагу, що зникнення грошей і документів, потерпілий виявив не в ТРЦ «Депот», а через деякий час під час руху в громадському транспорті.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провів дослідження доказів із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та об`єктивно розглянув кримінальне провадження. Суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України та дослідив всі докази, які були покладені в основу обвинувального акту щодо обвинуваченої ОСОБА_10 , надав кожному з них і у їх сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, а тому дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_10 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Таким чином, допустимих, належних доказів вини ОСОБА_10 органом досудового розслідування не надано.

Колегія суддів вважає, шо суд першої інстанції використав усі можливі правові механізми для встановлення істини по справі, зробив грунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченого, свідків та дійшов до обгрунтованого рішення про те, що сторона обвинувачення не довела, що вказане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою ОСОБА_10 .

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 серпня 2019 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя

Суддя -