14.04.2020 Єдиний унікальний номер 205/4122/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001738 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, маючої середню освіту, заміжньої, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштована, пенсіонер, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Так, 04.06.2018 близько 08 годин 00 хвилин ОСОБА_3 знаходилась у приміщенні аптеки «МедСервіс» за адресою: м. Дніпро, провулок Парусний, 16 б, де у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи виниклий умисел, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_5 руками невстановлену кількість ударів, яких було не менше 4-х, в область голови, верхніх кінцівок. Таким чином, злочинними діями ОСОБА_3 було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_5 у вигляді: - 14-ти ділянок осаднення - в лобній області по центру, в лобно- скроневій області праворуч, в скроневій області праворуч, в проекції виличної дуги праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи праворуч, по передній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, по передній поверхні правого передпліччя у середній третині, по задньо-зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній, по задній поверхні правого передпліччя у верхній третині; двох синців - по передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у середній третині, по задній поверхні правого променево-п`ясного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині визнала частково, суду пояснила, що 04 червня 2018 року близько 08.00 годин, вона знаходилася у приміщенні аптеки «МедСервіс» за адресою: м. Дніпро, провулок Парусний, 16 б, та звернулася до завідуючої аптеки з проханням покликати потерпілу. Так, до неї підійшла ОСОБА_5 та вони відійшли до кута і почали спілкуватися з приводу спірної квартири. В руках у потерпілої був телефон. Обвинувачена ОСОБА_3 пояснила, що потерпіла її перша товкнула, а вона вже її товкнула у відповідь. Потім потерпіла взяла її за волосся та тягнула. Обвинувачена ОСОБА_3 заперечує, що наносила удари потерпілій умисно, проте не заперечувала, що пошкодження, які були нанесені потерпілій, вона могла нанести, коли захищалася та намагалася звільнитися.
Попри визнання частково обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у інкримінованому їй злочині, її вина в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при викладених у даному вироку обставинах, знайшла своє повне підтвердження у поясненнях потерпілої та свідків, а також з інших безпосередньо досліджених судом доказах, які суд вважає належними та допустимими.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , зазначила, що 04 червня 2018 року приблизно о 07.50 год. вона підійшла до роботи, а саме, до аптеки «МедСервіс» за адресою: м. Дніпро, провулок Парусний, 16 б, та на вулиці її покликала ОСОБА_3 , але ж вона не підійшла до неї, а зайшла до аптеки, оскільки запізнювалася на роботу. Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що обвинувачена ОСОБА_3 є рідною сестрою її колишнього чоловіка та сварки у них відбуваються через частину квартири, яка є спадщиною після його смерті. Далі, коли вона переодягалась, то вона почула гучний голос в приміщенні аптеки, на що зробили зауваження та ОСОБА_3 вийшла з приміщення аптеки. Але ж потім, ОСОБА_3 знову зайшла до аптеки та стала вимагати спілкування з ОСОБА_5 . Після цього, вона, отримавши дозвіл від завідуючої аптеки відлучитися, погодилась поспілкуватися з обвинуваченою на п`ять хвилин. Підійшовши до обвинуваченої, остання почала погрожувати їй та вимагати за частину квартири 7 тисяч доларів США. Розмова відбувалася на підвищених тонах. Потерпіла пояснила, що у неї в руках знаходився мобільний телефон та ОСОБА_3 намагалася його вибити у неї з рук, оскільки остання міркувала, що потерпіла записує їх розмову. Тому свій мобільний телефон вона віддала завідуючій, яка на той час вже підійшла до них. Потерпіла пояснила, що вона оказала супротив та після цього обвинувачена ОСОБА_3 почала наносити їй удари в район обличчя та верхніх кінцівок. Потерпіла зазначила, що вона не пам`ятає кількість ударів, проте впевнена, що їх було не менше чотирьох. Після чого, ОСОБА_3 припинила наносити удари, вийшла з приміщення аптеки та пішла в невідомому напрямку. Потерпіла доповнила, що після протиправних дій з боку ОСОБА_3 вона почула фізичний біль та був також порваний її робочий одяг.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 свідчила, що вона знайома потерпілої, оскільки працює разом з нею в аптеці. Знає про те, що між потерпілою та ОСОБА_3 конфліктні стосунки. Так, 04.06.2018 року приблизно о 08.00 год. свідок прибирала в аптеці та в той час забігла в приміщення аптеки ОСОБА_3 і стала кричати з претензією до потерпілої. Через якийсь час потерпіла ОСОБА_5 підійшла до обвинуваченої ОСОБА_3 та вони стали розмовляти. Через хвилин п`ять вона почула крики про допомогу. Вона підійшла та побачила як обвинувачена схватила потерпілу за волосся, тягнула її та наносила потерпілій тілесні ушкодження. Тоді свідок підбігла безпосередньо до обвинуваченої та стала її держати за руки, щоб попередити бійку. В той час свідок побачила, що у потерпілої подряпане обличчя та вона плакала так як їй було боляче.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 свідчила, що вона є завідуючою аптекою, де саме працює потерпіла ОСОБА_5 . Їй відомо про недружні стосунки потерпілої ОСОБА_5 з обвинуваченою ОСОБА_3 . Свідок свідчила, що 04 червня 2018 року приблизно о 08.00 год. вона вже приступила до роботи, як до приміщення аптеки зайшла обвинувачена ОСОБА_3 та стала кричати: «Іди сюди, не ховайся». Зазначила, що тоді вона зробила зауваження обвинуваченій. В той час, до неї підійшла потерпіла та попросила дозволити їй поговорити з обвинуваченою п`ять хвилин, на що вона погодилась. Після чого, потерпіла підійшла до обвинуваченої і вони почали розмовляти. Через декілька хвилин вона почула звуки та побачила, що потерпіла з обвинуваченою зчепилися та обвинувачена ОСОБА_3 схопила потерпілу за волосся. Тоді вона підбігла до них та потерпіла передала їй телефон, щоб він не розбився, та намагалася їх розняти але ж у неї не виходило. Тоді вона покликала санітарку на допомогу та вже вдвох вдалося їх розняти. Свідок пояснила, що у потерпілої волосся висіли жмутами, були подряпини на обличчі та порваний одяг. Після чого, вона викликала групу швидкого реагування.

На думку суду, показання зазначених свідків, потерпілої, є допустимими та достовірними, оскільки вони не суперечать один одному та знаходяться у взаємозв`язку з іншими доказами по справі, а саме:
-із протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від ОСОБА_5 від 04.06.2018 року;

-із протоколом огляду місця події від 04.06.2018 року, згідно до якого проведено огляд за адресою: м. Дніпро, пров.Парусний, 16 б та приміщення аптеки «Мед Сервіс»;

-із довідкою ПП «Явір -2000» виїзду групи швидкого реагування на об`єкт по тривожному повідомленню за 04.06.2018 року;

-із висновком судово- медичної експертизи № 1140е від 15.04.2019 року, згідно якої у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 14-ти ділянок осаднення - в лобній області по центру, в лобно- скроневій області праворуч, в скроневій області праворуч, в проекції виличної дуги праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи праворуч, по передній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, по передній поверхні правого передпліччя у середній третині, по задньо-зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній, по задній поверхні правого передпліччя у верхній третині; -двох синців - по передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у середній третині, по задній поверхні правого променево-п`ясного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 1140е від 15.04.2019, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Крім того, враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що їй було спричинено не менш як 4-х механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути і нігті людини;
-із протоколом проведення слідчого експерименту від 10.04.2019 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , спеціаліста експерта СМЕ у присутності понятих, згідно якого потерпіла показувала яким чином наносила їй удари і куди обвинувачена ОСОБА_3 .
Таким чином, визнання частково своєї вини обвинуваченою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки її доводи про те, що тілесні ушкодження були нанесені не навмисно без прямого умислу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, та спростовуються в судовому засіданні поясненнями потерпілої, свідків та самої обвинуваченої, яка пояснила, що вона могла заподіяти тілесні ушкодження потерпілій, коли захищалася.

А тому, зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень. Щодо того, що ініціатором конфлікту була потерпіла та обвинувачена захищалась, то в судовому засіданні встановлено, що потерпіла не наносила удари обвинуваченій, а тому доводи обвинуваченої, що вона захищалася від дій потерпілої є надуманими, такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 під час судового розгляду судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступіньтяжкості вчиненого нею діяння, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, пенсіонерка, заміжня, за місцем мешкання характеризується задовільно. Крім цього, суд враховує відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого нею діяння, зокрема, що обвинувачена вину визнала частково та не вибачилася перед потерпілою, думку учасників судового розгляду щодо міри покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі вищевикладеного, суд вважає що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для попередження нових злочинів, їй слід призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави, але не в максимальному розмірі.
Крім того, потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона внаслідок протиправних, умисних дій обвинуваченої ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження. Внаслідок чого, їй спричинено моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті, а саме, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, порушення сну, емоційна напруга, почуття образи, приниженої гідності тощо.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 цивільний позов підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 позовні вимоги цивільного позову не визнала в повному обсязі.
Суд, дослідивши докази, надані цивільним позивачем на підтвердження позовних вимог, вислухавши пояснення цивільного позивача та цивільного відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
При вирішенні цивільного позову, суд бере до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Проаналізував доводи потерпілої, суд вважає повністю доказаними наявність у неї на протязі тривалого часу моральних страждань, однак до суми п`ятнадцять тисяч гривень ставиться критично, оскільки вважає її завишеною, а тому вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 128, 129, 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1