Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1213/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000058 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні № 0000058,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, на утриманні одна малолітня дитина, раніше судимого:

- вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 30.04.2013 року за ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, фактично звільненого з Ізяславської ВК (№31) Хмельницької області 25.11.2016 року по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України, у кримінальному провадженні № 0000058,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 роки позбавлення волі;

- за ч.4 ст.296 КК України - у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 за сукупністю злочинів остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 06.03.2019 року - з моменту затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 06.03.2019 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів, тобто по 17.04.2020 року.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання 3 роки позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 , рахувати з 06.03.2019 року - з моменту затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 06.03.2019 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів, тобто по 17.04.2020 року.

Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшли клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , строк якого спливає 17.04.2020 року.
Прокурор посилається на те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України не відпали.
Вказує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів і небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується негативно, неодружений. Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1ст.122, ч.4ст.296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Зазначені обставини свідчать про наявність ризиків вчинення ОСОБА_8 нових злочинів, переховування від суду з метою уникнення покарання.

Крім того, прокурор посилається на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 після нанесення ножового поранення ОСОБА_12 , не вжили заходів надання потерпілому першої медичної допомоги, втекли з місця злочину з метою уникнення відповідальності. Лише за результатами вжитих працівниками поліції заходів, 06.03.2019 останніх було затримано у порядку ст.208 КПК України. Зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинувачених від суду.

Також посилається на те, що ОСОБА_7 за вироком суду першої інстанції визнано винуватими у вчиненні тяжкого злочину та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а тому є реальний ризик переховування останнього з метою уникнення покарання.

Зазначив, що дані обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому з метою забезпечення виконання вироку, обвинуваченим необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечили щодо задоволення клопотань прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотань, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризується негативно, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів і небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, як вбачається з обставин інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення, після нанесення ножового поранення ОСОБА_12 він не вжив заходів надання потерпілому першої медичної допомоги, втік з місця злочину з метою уникнення відповідальності. Лише за результатами вжитих працівниками поліції заходів 06.03.2019 останнього було затримано у порядку ст.208 КПК України.

Отже існуючі ризики щодо переховування від органів слідства та суду не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. Як вбачається з обставин обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_7 , він після нанесення ножового поранення ОСОБА_12 не вжив заходів щодо надання потерпілому першої медичної допомоги, втік з місця злочину з метою уникнення відповідальності. Лише за результатами вжитих працівниками поліції заходів, 06.03.2019 останнього було затримано у порядку ст.208 КПК України.

Отже існуючі ризики щодо можливості вчинення інших злочинів, переховування від суду не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи, що згідно вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2020 року ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням кінцевого терміну його по 17.04.2020 року, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто по 05 червня 2020 року включно.

Керуючись ст. ст.197, 199, 401, 405 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 05 червня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 05 червня 2020 року включно.

Строк дії ухвали по 05 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :