Номер провадження: 11-сс/813/989/20
Номер справи місцевого суду: 947/9396/20 1-кс/947/7329/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2020 р. про накладення арешту на майно по кримінальному провадженні №0000147 внесеного до ЄРДР 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на предмети вилучені під час обшуку автомобіля марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», д.р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження та користування ними, а саме: 1) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», серія та номер НОМЕР_2 ; 2) д.р.н. НОМЕР_1 2 штуки; 3) д.р.н. НОМЕР_3 2 штуки; 4) автомобіль марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_4 , д.р.н. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане вище майно слідчий суддя зазначила, що з метою забезпечення конфіскації майна, як виду додаткового покарання наявна необхідність в накладенні арешту майна з застосуванням заборони розпорядження та користування таким майном.

Крім того, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення в тій частині, що на теперішній час наявна необхідність у перевірці можливого факту зміни, підробки або знищення номерів вузлів та агрегатів вказаного транспортного засобу, в зв`язку з чим наявна необхідність у проведенні низки досліджень, в цілях підтвердження або спростування означеного факту та, у випадку необхідності, надання відповідної кримінально-правової кваліфікації таких дій, що підтверджує необхідність в дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстави того, що суд не дав оцінку доказам зібраним у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 продав автомобіль марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_1 та надав покупцям генеральні довіреності на право розпорядження зазначеними автомобілем, а також слідчим суддею не враховано, що відповідно до змісту ст. 657 ЦК України для договору куплі-продажу не вимагається обов`язкова нотаріальна форма.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, загалом дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та доведено, що вилучені предмети та речі є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження розслідується за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «KIA Sportage», державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , що мало місце 25.02.2019 у м. Чорноморськ, Одеської області; автомобілем марки «BMWX5», державний реєстраційний знак НОМЕР_7 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , яке вчинено 18.09.2019, в період часу з 21:00 по 23:00 годин, за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5 та незакінченого замаху до незаконного заволодіння автомобілем марки «Lexus GX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 .

В цьому кримінальному провадженні громадянин України ОСОБА_7 , підозрюється в тому, що 18 вересня 2019 року, в період часу з 21 години 45 хвилин по 22 годину 30 хвилин, знаходячись за адресою: місто Одеса, вулиця Генуезька, будинок 5, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи на те законних підстав, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , незаконно заволоділи легковим транспортним засобом, марки «BMW», моделі «X5», чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_9 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , вартістю понад 50 000 тисяч доларів США, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало великої матеріальної шкоди.

Крім того, ОСОБА_7 , підозрюється в тому, що 07.05.2020, в період часу з 02 години 10 хвилин по 02 годину 15 хвилин, знаходячись за адресою: місто Одеса, Мукачівський провулок, 3, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи на те законних підстав, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 вчинили незакінчений замах на незаконне заволодіння легковим транспортним засобом марки та моделі «LexusGX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вказані відомості внесено до ЄРДР за №0000147 від 25.02.2020 р. та 07.05.2020 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України.

В рамках досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 є власником транспортного засобу, а саме автомобілю марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер та серія знаку: НОМЕР_1 та з метою можливого виявлення та вилучення предметів та документів, які мають значення доказів в рамках вказаного кримінального провадження виникла необхідність у проведенні обшуку вказаного автомобілю.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Так, на підставі ухвали слідчого судді від 24.04.2020 р. органом досудового розслідування 13.05.2020 р. проведено обшук автомобілю «Toyota Land Cruiser 200», номер та серія знаку: НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено:

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», серія та номер НОМЕР_2 ;

-д.р.н. НОМЕР_1 2 штуки;

-д.р.н. НОМЕР_3 2 штуки;

-автомобіль марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_4 , д.р.н. НОМЕР_1 .

В подальшому, 14.05.2020 р. вищевказані предмети та автомобіль визнані речовими доказами та долучені до кримінального провадження.

Тимчасовим вилученням майна згідно ч. 1 ст. 167 КПК України є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Разом з тим, п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз змісту матеріалів, долучених до клопотання слідчого, а також матеріалів, наданих слідчому судді показав, що слідчим дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, з яких випливає, що вилучені під час обшуку речі та документи, на які необхідно накласти арешт, можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення, тобто підпадають під поняття речових доказів, визначених приписами ст. 98 КПК України.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог діючого КПК України та встановлені підстави для скасування рішення слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Із аналізу вказаної норми випливає, що в рамках одного кримінального провадження не може бути накладено арешт на одне й те саме майно, якщо такий арешт не було скасовано.

Так, ухвалою слідчого судді від 18.05.2020 р. в рамках вказаного кримінального провадження вже накладено арешт на автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 ; номер та серія знаку: НОМЕР_1 , яка на момент розгляду клопотання слідчого не була скасована, та ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2020 р. залишена без змін.

Тобто, постановляючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого, слідча суддя не дотрималась вимог діючого законодавства, які істотно вплинули на прийняте нею рішення.

При цьому, колегія суддів вважає, що слідчим в повній мірі доведені обставини необхідності накладення арешту на вилучені під час обшуку із автомобілю речі та предмети, які в подальшому визнані речовими доказами, однак не доведено підстав для повторного накладення арешту на автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 200», номер та серія знаку: НОМЕР_1 , а слідчим суддею необґрунтовано постановлено ухвалу в частині такого накладення арешту на майно.

В свою чергу, доводи щодо не перебування у власності підозрюваного ОСОБА_7 вищезазначеного автомобілю, в ході якого були вилучені речі та предмети, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а відповідно й до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, №1388 (у редакції від 04.12.2019 р.) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Як вбачається із матеріалів доданих до клопотання слідчого, а саме реєстраційної картки транспортних засобів, ОСОБА_7 є власником автомобілю марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 ; номер та серія знаку: НОМЕР_1 , який він відповідно до документів, долучених до апеляційної скарги, 11.02.2020 р. продав та оформив довіреність на ім`я ОСОБА_14 на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200».
Будь-яких інших документів, окрім зазначених матеріали провадження, а також апеляційній скарги не місять.
Водночас, для державної реєстрації транспортних засобів, які перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Однак, матеріали провадження та додатки до апеляційної скарги не містять даних, які б вказували на вчинення таких дій, а також перереєстрацію цього транспортного засобу на інших осіб, тобто на момент розгляду клопотання слідчого та апеляційної скарги воно перебувало у власності саме підозрюваного ОСОБА_7 .

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи підозрюваного з даного приводу не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2020 р. скасуванню в частині накладення арешту на автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: НОМЕР_4 , номер двигуна: НОМЕР_5 ; номер та серія знаку: НОМЕР_1 , із постановленням нової ухвали в цій частині про відмову у задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль.

Керуючись статтями 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2020 р. про накладення арешту на предмети вилучені під час обшуку автомобіля марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», д.р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження та користування ними, по кримінальному провадженні №0000147 від 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000147 внесеного до ЄРДР 25.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на предмети, вилучені під час обшуку автомобілю марки та моделі «Toyota Land Cruiser 200», д.р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження та користування ними, а саме: 1) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», серія та номер НОМЕР_2 ; 2) д.р.н. НОМЕР_1 2 штуки; 3) д.р.н. НОМЕР_3 2 штуки.

В решті клопотання слідчого відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4