Справа № 308/3313/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке 17.01.2020 року внесені до ЄРДР за №0000039, погоджене з прокурором, про застосування відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, фізичної особи-підприємця, депутата Свалявської районної ради Закарпатської області, вважається не судимим, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, -
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.189 КК України, відомості про яке 17.01.2020 р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з січня до грудня 2019 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та іншими особами, тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів та з метою свого незаконного збагачення, із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, систематично пред`являли незаконні вимоги ОСОБА_9 про передачу їм грошових коштів та отримували такі від останнього, за наступних обставин.
Так, на початку 2019 року, точнішої дати органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 відвідували казино в Чеській Республіці, передмісті м. Славков у Брна, де спільно програли всі наявні у них грошові кошти, після чого вони покинули гральний заклад.
Одразу при виході з вказаного закладу ОСОБА_8 погрожуючи фізичною розправою пред`явив ОСОБА_9 безпідставну протиправну вимогу передачі 120000 гривень в найкоротший термін, хоча такої умови, тобто про позику та будь-які відсотки за нею під час гри в казино, заздалегідь не обумовлювались і на такі умови ОСОБА_9 не погоджувався.
В подальшому, впродовж 2019 року, зокрема до 27.12.2019, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та іншими особами, реалізуючи спільний злочинний намір на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , відібрали від останнього 10 000 доларів США (що складало за офіційним курсом НБУ (23,29 грн. за 1 долар США) станом на 27.12.2019 232900 гривень) частинами, при цьому неодноразово повторно пред`являли потерпілому протиправну вимогу передачі залишку грошових коштів під виглядом вказаного боргу, погрожуючи при цьому потерпілому ОСОБА_9 та його сім`ї фізичною розправою та знищенням або пошкодженням їх майна.
Вказане стало можливим у зв`язку тим, що маючи на меті протиправне збагачення за рахунок ОСОБА_9 та отримання він нього грошових коштів на постійній основі, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 із залученням інших осіб, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та пошкодження майна психологічний стан ОСОБА_9 , та свою перевагу над ним, вони під вигаданими мотивами та приводами та в односторонньому порядку встановлювали останньому нові неіснуючі та безпідставно збільшені суми боргових зобов`язань.
Зокрема 27 грудня 2019 року, під психологічним тиском та погрозами фізичним насильством та пошкодження майна (спалення автомобіля) з боку ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_9 в черговий раз передав вказаним особам частину боргу в розмірі 2000 доларів США, а саме безпосередньо ОСОБА_5 .
Через декілька днів ОСОБА_8 повторно пред`явив потерпілому незаконну вимогу передачі грошових коштів 17000 доларів США, як нібито вказаного вище неіснуючого боргу.
В подальшому, впродовж січня-березня 2020 року ОСОБА_8 , реалізуючи свої вказані вище злочинні наміри, з метою свого регулярного протиправного збагачення за рахунок ОСОБА_9 та діючи у той самий спосіб, за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими особами, неодноразово та систематично продовжували ставити ОСОБА_9 вимоги про передачу грошових коштів у різних сумах, використовуючи його пригнічений психологічний стан та свою перевагу на ним, застосовуючи до нього образи та приниження, погрози фізичного насильства та пошкодження майна, під тими самими надуманими мотивами та приводами про нібито наявних у ОСОБА_9 перед ними боргових зобов`язань та заволоділи грошовими коштами останнього в загальні сумі 2300 доларів США, зокрема:
- 04.03.2020 близько 14.10 год. ОСОБА_5 знаходячись біля будинку № 4 по вул. Духновича, в м. Свалява, Закарпатської області, одержав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 доларів США (що складало за офіційним курсом НБУ (24,94 грн. за 1 долар США) станом на 04.03.2020 24940 гривень);
- 13.03.2020 о близько 14.30 год. ОСОБА_5 знаходячись біля автомийки самообслуговування, що за адресою: вул. Київська, 21, в м. Свалява, Закарпатської області, знову одержав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 300 доларів США (що складало за офіційним курсом НБУ (25,86 грн. за 1 долар США) станом на 13.03.2020 7758 гривень);
- 31.03.2020 близько 09.35 год. ОСОБА_5 знаходячись біля супермаркету «Барва», що за адресою: вул. Борканюка, 42, в м. Свалява, Закарпатської області, знову одержав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 доларів США (що складало за офіційним курсом НБУ (28,06 грн. за 1 долар США) станом на 31.03.2020 28060 гривень), одразу після чого о 09.44 год. був затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області неподалік місця вчинення злочину на вулиці біля магазину «Тиса» та будинку АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та іншими особами, у продовж 2019 року та до 31.03.2020 протиправно шляхом вимагання, з погрозами застосування насильства над ОСОБА_9 та його близьким родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, одержали від останнього 12300 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ 293 658 гривень, тобто завдало останньому майнової шкоди у великих розмірах.
31.03.2020 ОСОБА_5 було викрито безпосередньо та затримано у порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення, а саме на ділянці вулиці біля магазину «Тиса» та будинку АДРЕСА_2 .
01.04.2020 року стороною обвинувачення, відповідно до ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим та його близьким родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, тобто вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди потерпілому у великих розмірах.
Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення, ОСОБА_5 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: заявою ОСОБА_9 від 11.01.2020; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 27.01.2020 в ході проведення якого потерпілий детально розповів про обставини вимагання від нього грошових коштів; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.03.2020; протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 18.03.2020; протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 19.03.2020; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 19.03.2020 року; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 23.03.2020; протоколами про ідентифікацію та вручення грошових коштів від 04.03.2020, 12.03.2020, 31.03.2020; протоколом огляду місця події від 31.03.2020; протоколом затримання ОСОБА_5 від 31.03.2020 та іншими зібраними доказами у їх сукупності.
Слідча зазначає, що на даний час є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування чи/та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Зокрема, необхідно підкреслити, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого, згідно ч. 3 ст. 189 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна, а тому існують ризики, що ОСОБА_5 не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним.
Також з матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в ході якого потерпілому ОСОБА_9 висловлювались погрози застосування, щодо нього насильства. Окрім того, потерпілий дає покази, які безпосередньо викривають ОСОБА_5 та вказують на його причетність до вчинення цього злочину, а тому наявний обґрунтований ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 знаходячись на волі, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків у вказаному кримінальному провадженні, зокрема шляхом їх залякування із застосуванням фізичної сили чи будь-яким іншим чином, задля зміни ними показів або ж відмови від вже наданих, тим самим вчинивши інше (нове) кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, існує реальна загроза, що ОСОБА_5 особисто або через інших осіб може вживати заходів щодо переслідування заявника та інших осіб, яким відомі обставини вчинення ним інкримінованих правопорушень, а також здійснення фізичного та психологічного впливу на потерпілого, свідків з метою зміни ним в майбутньому показань, чи взагалі відмови від показань, що дає підстави обґрунтовано вважати про наявність реальної небезпеки для життя та здоров`я зазначених осіб.
Окрім того, підозрюваний ОСОБА_5 знаходячись на волі, може допомагати невстановленим чи іншим особам, які причетні до вчинення вищеописаного кримінального правопорушення, переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
В зв`язку з вищевикладеним, сторона обвинувачення вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 діб, з метою недопущення вчинення підозрюваним вищеописаних дій.
У судовому засіданні прокурор та слідча клопотання підтримали, просили його задоволити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, впливати на свідка, потерпілого, вчинення інших злочинів, знищити, спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Крім цього, стверджують, що підозрюваний ОСОБА_5 є депутатом Свалявської районної ради, а тому в силу наданих йому повноважень, може впливати на експерта, чинити тиск на потерпілого, свідка. Також просили взяти до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , було вчинено із погрозами застосуванням насильства відносно потерпілого.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення внесеного клопотання та просив обрати його підзахисному менш суворий запобіжний захід, зокрема поруку. Зазначив, що ризики передбачені ст.177 КПК України є припущеннями, оскільки ОСОБА_5 не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин, впливати на потерпілого, свідка чи перешкоджати встановленню істини по справі. Вважає підозру необґрунтованою, а ризики вказані слідчим таким, що не підтверджуються жодними доказами. Крім цього, просив врахувати, що його підзахисний офіційно працює, є фізичною-особою підприємцем, одруженим, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти задоволення внесеного клопотання та просив обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді поруки. Зазначив, що жодних підстав взяття під варту його підзахисного немає. За наданими копіями матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, відсутні достатні докази, які свідчать про наявність обставин передбачених пунктами 1, 2 ч.1 ст.194 КПК України, зокрема: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність хоча б одного із ризиків, на які вказує слідчий та прокурор. Крім цього, стверджував, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, а в даному випадку не доведено, що більш м`який захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення внесеного клопотання, оскільки зазначив, що не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідка та потерпілого, просив обрати запобіжний захід у вигляді поруки.

У судовому засіданні голова Свалявської районної ради Закарпатської області ОСОБА_11 надала суду заяву про взяття особу на особисту поруку, в порядку ст.180 КПК України, оскільки такий захід буде достатнім щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного на даній стадії розслідування.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового слідства - СУ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000039 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.
01.04.2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 189 КК України кваліфікуючими ознаками якого є: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близьким родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, тобто вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди потерпілому у великих розмірах.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Слідчий суддя враховує, що згідно наданого до матеріалів клопотання протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 та заяви про вчинення злочину, останній вказував на безпідставність заяви підозрюваного, щодо боргування коштів. Так, згідно показів потерпілого, він разом із ОСОБА_8 відвідували казино в Чеській Республіці, де спільно програли всі наявні у них грошові кошти, після чого вони покинули гральний заклад. Одразу при виході з вказаного закладу ОСОБА_8 погрожуючи фізичною розправою пред`явив ОСОБА_9 безпідставну протиправну вимогу передачі 120000 гривень в найкоротший термін, хоча такої умови, тобто про позику та будь-які відсотки за нею під час гри в казино, заздалегідь не обумовлювались і на такі умови ОСОБА_9 не погоджувався. В подальшому, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та іншими особами у продовж 2019 року та до 31.03.2020 року протиправно шляхом вимагання, з погрозами застосування насильства над ОСОБА_9 та його близькими родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, одержали від останнього 12300 доларів США, що завдало останньому майнової шкоди у великих розмірах.
Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 30.03.2020 року слідує, що ОСОБА_12 та ще кілька осіб систематично вимагають грошові кошти та погрожують фізичною розправою його знайомому ОСОБА_13 .
Вказані свідок та потерпілий були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України та ст.ст. 384, 385 КК України відповідно.
Крім цього, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з ЄРДР від 17.01.2020 року, протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 18.03.2020; протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 19.03.2020; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 19.03.2020 року; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 23.03.2020; протоколами про ідентифікацію та вручення грошових коштів від 04.03.2020, 12.03.2020, 31.03.2020; протоколом огляду місця події від 31.03.2020; протоколом затримання ОСОБА_5 від 31.03.2020 та іншими зібраними доказами у їх сукупності.
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 189 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна.
Згідно протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, копія якого міститься у матеріалах клопотання, 31 березня 2020 року о 09 годині 44 хвилин ОСОБА_5 було затримано.
Окрім того, до матеріалів клопотання додано копію повідомлення про підозру, згідно якої 01.04.2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 189 КК України кваліфікуючими ознаками якого є: вимога передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим та його близьким родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, тобто вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди потерпілому у великих розмірах.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна, та вказаний злочин відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Слідчий суддя враховує також, що ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України лише 01.04.2020, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_5 .
Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.
Також, необхідно врахувати категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на потерпілого та свідка. Крім того, підозрюваний знайомий з потерпілим та свідком, які встановлені під час досудового розслідування, а тому існує ризик незаконного впливу підозрюваного на свідка та потерпілого з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.
Слідчий суддя вважає, що з огляду на обставини вчиненого правопорушення, доводи сторони обвинувачення, існує імовірність того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може вчиняти тиск на свідка вказаного у даному кримінальному провадженні а саме: ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_9 та може незаконно перешкоджати встановленню інших можливих свідків та інших співучасників даного злочину, а відтак вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою підозрюваного в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання вказаних в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, вважається не судимим, є депутатом Свалявської районної ради.
Разом з тим, слідчий суддя враховує, що сам злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , стосується вимагання з погрозами насильства над потерпілим, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що в свою чергу є порушенням громадської безпеки не тільки потерпілого даного кримінального провадження, але й суспільства вцілому. Громадська безпека є елементом, складовою національної безпеки України, яка визначається в Законі України "Про основи національної безпеки України" як захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам. Зазначений вид злочину щодо вимагання вчиненого групою осіб та відповідно співучасть у такому злочині має суспільний інтерес.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав вважати підозру обґрунтованою, не є підставою відмови в обранні ОСОБА_5 , запобіжного заходу, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості підозри наданими слідчому судді доказами.
Посилання ж адвокатів на штучність кваліфікації події за ч. 3 ст. 189 КК України, не знайшли свого підтвердження. Крім того, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.
Не може бути підставою для обрання менш м`якого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також і дані характеризуючі особу, на що є посилання захисників в судовому засіданні, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що наявні та дослідженні під час розгляду клопотання.
Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близьким родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, тобто вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди потерпілому у великих розмірах, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою.
Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.
Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 , заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
При цьому, обставини, які зазначені підозрюваним та його захисниками не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному ОСОБА_5 , інкримінується вимога передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим та його близькими родичам, пошкодження чи знищення їхнього майна, тобто вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди потерпілому у великих розмірах, про що свідчить також покази потерпілого, свідка та протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , було вчинено із погрозами застосуванням насильства відносно потерпілого, вважаю за можливе у відповідності до вимог ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання щодо заяви голови Свалявської районної ради Закарпатської області та депутатів Свалявської районної ради про передачу підозрюваного ОСОБА_5 під особисту поруку, в порядку ст.180 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Згідно ч. 2 ст. 180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку слідчого судді, суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.
Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.
Відповідно до заяви голови Свалявської районної ради Закарпатської області ОСОБА_11 та депутатів Свалявської районної ради, останні готові взяти підозрюваного ОСОБА_5 на особисту поруку та ручаються за його належну поведінку, зобов`язуючись забезпечити явку і при необхідності доставку до суду та органу досудового розслідування на першу вимогу.
Відповідно до п. 14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» особиста порука як вид запобіжного заходу полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.
При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Слідчий суддя зазначає, що голова Свалявської районної ради ОСОБА_11 , котра надала заяву про передачу ОСОБА_5 на поруки, користуються авторитетом та довірою суду та в повній мірі підходить під осіб котрим за можлива передача підозрюваного на поруки, однак слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що поручитель є працюючою особою, а тому не може гарантувати цілодобового контролю за ОСОБА_5 , а отже не може гарантувати виконання саме, належної поведінки ОСОБА_5 , в силу своєї зайнятості.
Крім цього, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини в справі, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а відтак можливий його вплив на свідків події. Слідчий суддя також приймає до уваги стан його здоров`я, щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованому злочині, ОСОБА_5 зможе ухилитися від суду та органу досудового розслідування, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави, передбачені ст. 180 КПК України, для передачі обвинуваченого на поруки голові Свалявської районної ради, оскільки такий запобіжний захід як особиста порука не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Таким чином, незважаючи на високі особисті, моральні та професійні якості особи, яка висловила бажання взяти на поруки підозрюваного, в даному випадку голова Свалявської районної ради Закарпатської області не є такою, що зможе нівелювати існуючі ризики без шкоди для кримінального провадження.
Що стосується заяви депутатів Свалявської районної ради, то слідчий суддя в силу вимог ст. 180 КПК України, повинний дослідити відомості про особисті дані та відомості, які характеризують поручителів і свідчать про особливу довіру до них, спроможність забезпечити належну поведінку підозрюваного і виконання покладених на підозрюваного обов`язків, однак депутати в судове засідання не з`явилися та не надали пояснення з приводу даного клопотання. Крім цього, суду не надано вагомих доказів, які б давали суду підстави вважати, що депутати Свалявської районної ради забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та не надано жодних документів, що підтверджують повноваження поручителів.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, фізичної особи-підприємця, депутата Свалявської районної ради Закарпатської області, вважається не судимим, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 09 год. 44 хв., 28 травня 2020 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 09 год. 44 хв., 31 березня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1