ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2918/19 Справа № 175/1755/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 16 березня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні в районі проїзду до с.Балки Титорова Дніпровського району Дніпропетровської області правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_7 15 березня 2019 року приблизно о 19:30 год., керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 308 CDI», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухався по крайній лівій смузі проїзної частини автодороги М-04 сполученням «Кривий Ріг - Дніпро», яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку м. Кривого Рогу в напрямку м. Дніпра, та в районі проїзду до с. Балки Титорова Дніпровського району Дніпропетровської області, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відведення наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виявленні попереду себе автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», р.н. НОМЕР_2 , що знижує швидкість та зупиняється, не обрав безпечну дистанцію, не вжив заходів для своєчасного гальмування, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ 308 CDI», р.н. НОМЕР_1 із задньою частиною автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF».

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(6), 13.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України та порушення ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - зіткненням транспортних засобів, в результаті якої водію автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, гострої субдуральної гематоми у правій лобно-скронево-тім`яній області, дислокаційного синдрому, забою м`яких тканин в потиличній області ліворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами шляхом скасування додаткового покарання.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся, усвідомив неправомірність своїх дій, вчинений злочин відноситься до злочинів з необережності, потерпілий до нього не має жодних претензій та у судовому засіданні просив суворо не карати. Звертає увагу, що ОСОБА_7 тяжко переніс ДТП, всіма можливими способами здійснював допомогу потерпілому, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований водієм, є єдиним годувальником у сім`ї, хворіє та потребує тривалого лікування.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.
Потерпілий у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу захисника та просив задовольнити відповідно до зазначених у ній вимог.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 286 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1, 2 ст.ст. 286, 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини, що помякшують покарання, щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, ставлення до вчиненного та позицію потерпілого, який просив суд застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також небезпеку його дій, а саме неумисне порушення правил дорожнього суху, суд дійшов висновку про можливість звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням та необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 визнав повністю свою вину, щиро розкаявся, усвідомив неправомірність своїх дій, вчинив неумисний злочин, потерпілий до нього не має жодних претензій та у судовому засіданні просив суворо не карати, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, не беруться судом до уваги, оскільки в матеріалах провадження відсутні та захисником під час апеляційного перегляду не надані достатні докази на підтвердження зазначеної обставини.
Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, то слід зазначити, що вказана обставина не є підставою для зміни призначеного покарання шляхом скасування додаткового покарання.
Також необхідно зазначити, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною у цьому питанні.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни призначеного покарання в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про необхіність зміни призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання щляхом його скасування, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для скасування призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4