Справа № 274/2836/20
Провадження № 1-кс/0274/597/20

У Х В А Л А
23.04.2020 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області клопотання слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Гута Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та раніше проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
В с т а н о в и в:
22.04.2020 р. слідчий СВ Бердичівського ВП ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
В клопотанні орган досудового слідства необхідність прийняття такого рішення аргументував тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, а саме своїми умисними діями, які виразились у неповерненні до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.
Санкцією ч. 2 ст. 390 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до двох років.
Також в клопотанні орган досудового розслідування вказує на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - шляхом неявки на виклики слідчого та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється.
Тому обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання вищезазначених ризиків.
22.04.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки є наявна обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який неодноразово судимий, має несформовані та нестійкі соціальні зв"язки, оскільки не працює, постійного джерела доходів не має, не одружений, має посередню характеристику, тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тим самим, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - шляхом неявки на виклики слідчого та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється. Разом з тим, прокурор звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_4 відбуває покарання у виді обмеження волі в ДУ «Бердичівський виправиний центр (№108)».
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав, не заперечує проти задоволення клопотання.
Заслухавши виступи учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
22.04.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 відповідно до вироку Березанського міського суду Київської області від 23.01.2019 р., відбуваючи покарання з 09.01.2020 р. у виді обмеження волі в державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)», яка знаходиться по вул. Низгірецькій, 2, у м. Бердичеві Житомирської області, на шлях виправлення не став та вчинив рецидив злочину.
Так, наказом начальника державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)» від 16.04.2020 р. за №79 засудженому ОСОБА_4 надано дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру, з 13 год 40 хв 16.04.2020 р. до закінчення курсу стаціонарного лікування у хірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради, розташованого за адресою: вул. Здоров`я, 1, у м. Бердичеві Житомирської області.
При цьому, 16.04.2020 р. під підпис ОСОБА_4 попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 390 КК України, за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку даного короткочасного виїзду. Також під підпис йому роз`яснено правила поведінки, передбачені п.п. 16, 17, 18, 19, 20 «Інструкції про порядок надання засудженим короткочасних виїздів за межі установ виконання покарань», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.11.2011 р. за №3361/5, та про термін перебування в короткочасному виїзді з 16.04.2020 р. до закінчення курсу стаціонарного лікування.
Погодившись з умовами короткочасного виїзду, 16.04.2020 р. о 13 год 40 хв ОСОБА_4 вибув з державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)» та поступив на стаціонарне лікування до хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради.
Однак, 19.04.2020 р. о 10 год 00 хв, будучи обізнаним з правилами поведінки під час короткочасного виїзду та попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, ОСОБА_4 умисно, самовільно залишив будівлю Комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради та направився за межі м. Бердичева. При цьому, до державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)» для подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі упродовж доби він не повернувся та про причину неповернення адміністрацію виправного центру не повідомив.
Своїми умисними діями, які виразились у неповерненні до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 390 КК України.
На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий посилається на зібрані органом досудового розслідування докази, а саме:
- рапорт оперативного чергового Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 19.04.2020 р.;
- спецповідомлення начальника установи ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)»;
- протоколи огляду місця події від 20.04.2020 р.;
- протокол допиту свідка ОСОБА_6 ;
- протокол допиту свідка ОСОБА_7 ;
- іншими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином встановлено, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, є обґрунтованою.
Під час досудового розслідування також встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - шляхом неявки на виклики слідчого та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється.
У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов"язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У відповідності до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років. Санкція ч. 2 ст. 390 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до двох років.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилалися слідчий у клопотанні і прокурор в ході його розгляду, дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 2 років, а тому під тяжкістю покарання, він може переховуватися від слідства та суду, тим самим перешкоджати слідству, а у подальшому судовому розгляду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, усвідомлюючи всі наслідки своїх протиправних дій, умисно порушив вимоги Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, а саме залишив будівлю лікувального закладу, в продовж доби не повернувся до установи виконання покарань, не повідомив адміністрацію виправного центру про причину неявки та про своє місце знаходження, натомість, таємно покинув межі м. Бердичева та направлявся на територію Київської області, де переховувався протягом двох діб.
Разом з тим, продовжуючи залишатись у державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)» без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в силу вимог кримінально-виконавчого законодавства України, що значно послаблює умови відбування покарання у виправних центрах у порівнянні з СІЗО та іншими установами виконання покарань, ОСОБА_4 зможе цим вкотре скористатись, щоб залишити межі виправного центру або лікувального закладу та в такий спосіб знову переховуватись від слідства та суду.
Також слідчим суддею встановлено, що ступінь соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 є нестійкими та несформованими, оскільки хоча підозрюваний має зареєстроване місце проживання, однак, він офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, неодружений, має посередню характеристику, відповідно до якої, серед іншого, він перебуває на профілактичному обліку як схильний до самовільного залишення меж виправного центру.
Зазначене свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неявки на виклики до слідчого та/ або суду.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , продовжуючи відбувати покарання у виді обмеження волі у ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)», зможе незаконно впливати на свідків, що викривають його причетність до вчинення даного злочину, які в рамках судового розгляду ще не допитувались.
Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні, достовірно знає лікарів та медичний персонал, які його лікували, виявили його зникнення, які також являються свідками у провадженні. Також, відбуваючи покарання в державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)», ОСОБА_4 знайомий з працівниками даної установи, які також являються свідками у провадженні. Відтак, продовжуючи залишатись у державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)» без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в силу вимог кримінально-виконавчого законодавства України, що значно послаблює умови відбування покарання у виправних центрах у порівнянні з СІЗО та іншими установами виконання покарань, підозрюваний ОСОБА_4 зможе цим скористатись, щоб незаконно впливати на вказаних свідків у цьому ж провадженні з метою зміни їхніх показів, таким чином намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Зазначене свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Окрім того, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, в тому числі, за аналогічний злочин, вчинений за схожих обставин, за який було призначено покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та вчинив аналогічний злочин.
Також, продовжуючи залишатись у державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)» без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не переведення до СІЗО, в силу вимог кримінально-виконавчого законодавства України, що значно послаблює умови відбування покарання у виправних центрах у порівнянні з СІЗО та іншими установами виконання покарань, ОСОБА_4 зможе зазначеним вкотре скористатись, щоб залишити межі виправного центру та в такий спосіб продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити нове кримінальне правопорушення.
Отже, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
Таким чином, викладені вище обставни, досліджені в судовому засіданні, свідчать про наявність ризиків, зазначених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання необхідно у повній мірі враховувати вимоги кримінального процесуального законодавства України, практики Європейського суду з прав людини, забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити питання про застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог міжнародного та національного законодавства, необхідно належним чином оцінити характер справи, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та наслідки вчинення протиправних діянь.
Виходячи із вищезазначених доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м"який запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не забезпечить його належної процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні, тому буде недостатнім для запобігання ризикам, які навели слідчий та прокурор.
Тому слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.
Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, його сімейний стан, тяжкість кримінального правопорушення, за яке він підозрюється, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у розмірі 31.530 (тридцять одна тисяча п"ятсот тридцять) гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики до слідчого СВ Бердичівського ВП, прокурора та/або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 202, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
П о с т а н ов и в :
Клопотання слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Гута Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, - 60 днів.
Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання ОСОБА_4 з 14 години 55 хвилин 20 квітня 2020 року по 14 годину 55 хвилин 18 червня 2020 року.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого СВ Бердичівського ВП, прокурора та/або суду; утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 18 червня 2020 року включно.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Житомирського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України (Житомирської УВП №8).
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної даною ухвалою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, процесуального прокурора.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п"яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1