ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/1949/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.185,186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2020 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілого ОСОБА_8 та представника ТОВ «Основа Інфо» ОСОБА_9 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 02 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, холостого, який осіб на утриманні не має, не працевлаштований, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 13 05 2015 року Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20 11 2017 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 27 04 2016 року умовно-достроково з невідбутим строком 9 місяців 2 дні,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2ст.186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Визначено, що строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 12 12 2019 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів (до 03 квітня 2020) обрано у виді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор».

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 18 10 2019 року приблизно о 13:00 год., знаходячись біля 2 під`їзду буд. №223 по вул. Др.Народів в м. Харкові, здійснив крадіжку сумки ОСОБА_8 , вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №27 від 20 11 2019 року - 150,00 грн., в якій знаходилось: павербанк UKC 3000 mAh, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №27 від 20 11 2019 року - 252,00 грн., годинник з браслетом наручний чоловічий ТМ «Winner», скло мінеральне, механічний вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №27 від 20 11 2019 року - 982,00 грн., а також грошові кошти в розмірі 700 грн. Після чого, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 3084,00 грн.

Крім того, 20 11 2019 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні магазину «Аттіка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Наталії Ужвій, 58, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відкрито з торгівельної полиці викрав товар, належний ТОВ «ОСНОВА ІНФО», а саме: пляшку горілки ТМ «Хортиця Срібна прохолода», об`ємом 0,7 л., вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №40 від 02 12 2019 року - 129 грн., після чого, тримаючи пляшку горілки у руках, пройшов касову зону і не сплативши за вказаний товар, вийшов з приміщення магазину «Аттіка», чим заподіяв ТОВ «ОСНОВА ІНФО» матеріальну шкоду на суму 129,00 грн.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно (а.с.56-57).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив врахувати його каяття у скоєному, те, що він має малолітню дитину та застосувати щодо нього положення ст.75 КК України (а.с.63)

На вищевказаний вирок також подав апеляційну скаргу прокурор, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Ухвалити свій вирок із застосуванням більш суворого покарання, а саме призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Такі вимоги обґрунтував тим, що призначене судом мінімальне покарання, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, а також тяжкість вчиненого злочину, не сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого (а.с.66-69).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги прокурора.

Прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 та представник ТОВ «Основа Інфо» ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його думку щодо апеляційної скарги сторони обвинувачення, доводи прокурора та його думку щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг прокурора щодо необхідності призначення більш суворого покарання та обвинуваченого щодо можливості застосування відносно нього положень ст.75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував наступне: характер і ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, холостий, за місцем проживання характеризується негативно; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки його виправлення можливо лише в умовах його ізоляції.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції, з урахуванням вищевказаних відомостей, обґрунтованим, з огляду на що, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Щиросердне каяття, на що посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, було враховано судом при призначенні покарання як обставина, яка пом`якшує покарання.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього малолітньої дитини, колегією суддів не приймаються, оскільки останнім не надано жодного документального підтвердження даного факту. Не встановлено таких даних і в ході дослідження матеріалів справи.

Звертаючись до суду із проханням про призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , прокурор посилається на відомості про особу останнього, його посткримінальну поведінку, а також тяжкість вчинених злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У зв`язку з наведеним, запропоноване прокурором в апеляційній скарзі покарання є занадто суворим та неспівмірним із вчиненими ОСОБА_7 злочинними діяннями. Усі доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить прокурор.

Призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільній небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, або скасування вироку з ухваленням нового, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянтів, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 02 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3