Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кп/490/518/2020 В И Р О К
11 червня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383 КК України, тобто в завідомо неправдивому повідомлені органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, та ч. 2 ст. 384 КК України, тобто в завідомо неправдивому показанні потерпілого під час провадження досудового розслідування, поєднані з обвинуваченням особи у тяжкому злочині, за наступних обставин.
14.02.2020р. близько 06:54 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою помсти, достовірно знаючи, що відносно нього кримінальне правопорушення не вчинялось, повідомив оператору служби "102" про вчинений відносно нього тяжкий злочин, за обставин проникнення гр. ОСОБА_6 до його будинку з подальшим викраденням 25 000 доларів США, поки ОСОБА_6 перебував на робочому добовому чергуванні.
Прибувши на місце події слідчо-оперативна група Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, а саме: слідчий СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_7 , належним чином ознайомивши ОСОБА_4 з положеннями ст. 383 КК України, щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, відібрав заяву про вчинення злочину, в якій ОСОБА_4 зазначив про крадіжку грошових коштів у сумі 25 000 доларів США, яку вчинив ОСОБА_6 .
Під час досудового розслідування 27 квітня 2020 року між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 , досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, за змістом яких обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у вчиненні зазначених злочинів, та наведені обставини вчинення цих злочинів. Сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченому за сукупністю вчинених ним злочинів покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць, із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.
Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні також просили затвердити дану угоду про визнання ОСОБА_4 винуватості.
У зв`язку з цим суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 383 та ч. 2 ст. 384 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації злочинів та щодо узгодженої міри покарання у виді обмеження волі та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім цього, обвинуваченому у присутності захисника роз`яснено ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочинів у вчиненні яких його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши пояснення сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України та призначення узгодженої сторонами міри покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць, із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, запобіжний захід не обирався.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 27 квітня 2020 року, укладену між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання ним винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання:
- за ч. 2 ст. 383 КК України у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 384 КК України у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.
У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.
Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1