Справа № 361/8877/19
Провадження № 1-кп/361/349/20
В И Р О К
Іменем України

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
29 травня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - Чуксіну,

з участю прокурора: - ОСОБА_2 ,

потерпілої - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари кримінальне провадження за № 0000438 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 січня 2018 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шалигіне, Глухівського району, Сумської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, працюючого не офіційно, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 11.10.2012 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 152, ст. 162 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільненого 15.07.2015 року Божківською ВК №16 Полтавської області по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1

ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи раніше судимий за умисні злочини на шлях виправлення не став знову вчинив умисні злочині злочини за наступних обставин.

Судом визнано доведеним, що 21 січня 2018 року приблизно о 00:45 год., ОСОБА_4 перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належному ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_3 , стоячи навпроти останньої, штовхнув її обома руками в спину, після чого ОСОБА_3 впала на землю, опинившись в горизонтальному положенні обличчям вниз, після чого, ОСОБА_4 умисно наніс їй близько 5-6 ударів ногами в середню частину тулуба та близько 6-8 ударів правою рукою в область голови та обличчя. Потім, ОСОБА_5 , тримаючи ОСОБА_3 правою рукою за волосся потягнув її до спальної кімнати будинку, що за вищевказаною адресою та, штовхнувши її на диван, притримуючи за ліве плече правою рукою, згодом тією ж рукою умисно наніс один удар в ліву частину обличчя. Після вчинених дій ОСОБА_4 пішов до іншої кімнати будинку з метою принести ОСОБА_3 склянку води та, повернувшись, умисно правою рукою скинув останню на підлогу, таким чином, що ОСОБА_3 впала на коліна, після чого ОСОБА_6 умисно наніс останній приблизно 3-4 удари правою рукою по обличчю.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у вигляді: синців в параорбітальній ділянці зліва, по передньо - зовнішній поверхні у верхній третині по задньо - внутрішній поверхні у середній третині, по передній поверхні в середній третині лівого плеча по боковій поверхні в ділянці верхнього краю клубової кістки зліва, по боковій поверхні в середній третині правого стегна по задньо-внутрішній поверхні у верхній третині правого стегна, крововиливи, в білкову оболонку лівого ока, по внутрішній поверхні щічної ділянки зліва, тим самим заподіяв останній тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 21 січня 2018 року приблизно о 00:55 год., ОСОБА_4 перебуваючи у одній із кімнат приватного будинку, належного ОСОБА_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, передбачаючи негативні наслідки своїх дій, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає ОСОБА_3 , з підлоги відкрито викрав мобільний телефон марки «Ргеstigio» моделі 1180 DS, білого кольору із сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , вартістю 600 гривень, який поклав до кишені штанів в які був одягнутий.

Після цього, ОСОБА_4 разом із викраденим майном з місця злочину зник, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_3 майнової шкоди на суму 600 гривень.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в скоєному розкаявся, визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах за обставин викладених в обвинувальному акті та пояснив, що він дійсно 21.01.2018 перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_3 умисно заподіяв останній легкі тілесні ушкодження та здійснив відкрите викрадання мобільного телефону який належить потерпілій. Викрадений телефон він продав невідомій особі, а кошти витратив на власні потреби.

На теперішній час жалкує про скоєне, просив вибачення у потерпілої та просив не карати його суворо та не позбавляти його волі, оскільки свою вину визнав повністю і щиросердечно розкаявся і добровільно відшкодовував ОСОБА_3 майнову шкоду, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди відшкодував потерпілій 2000 грн., що підтверджується наданою у судовому засіданні розпискою потерпілої. Також просив надати йому останній шанс для виправлення.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини справи учасниками судового провадження не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, а також тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого та вивченням таких матеріалів справи, що характеризують його особу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах, внаслідок яких потерпілій ОСОБА_3 завдано легкі тілесні ушкодження та майнову шкоду.

Аналізуючи зібрані матеріали справи, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив два злочини, а саме: заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження та відкрите викрадення чужого майна (грабіж) і такі його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, тому він повинен нести відповідальність за вказаними статтями.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкцій ч. 1 ст. 125,

ч. 1 ст. 186 КК України, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого.

А також суд приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України вчинені ним злочини відносяться до злочинів невеликої тяжкості та середньої тяжкості, правову позицію прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, а за ч. 1 ст. 186 КК України просила призначити покарання не пов`язаного із ізоляцією його від суспільства, думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_4 суворе покарання, дані про його особу, що він, визнав свою вину повністю та щиросердечно розкаявся в скоєному, просив вибачення у потерпілої, наявність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо. Зазначені обставини значно знижують ступінь тяжкості вчиненого і дають суду підстави вважати, що ОСОБА_4 , як особа не є небезпечним для суспільства.

Приймаючи до уваги всі перераховані обставини, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій інкримінованих йому злочинів у виді позбавлення волі, при цьому суд приймає до уваги і поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочинів та його поведінку в суді, яка свідчить, що ОСОБА_4 зробив для себе належні висновки, а саме не ставати на злочинний шлях, а тому вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання при звільненні з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид покарання виходячи з такого співвідношення вісім годин громадських робіт відповідає одному дню позбавлення волі

Суд, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчиненого ним злочинів та його поведінку в суді, що значних наслідків від скоєних злочинів не наступило, зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, прийшов до висновку, що саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи, що запобіжний захід на виконання вимог ст. ст. 176-178 КПК України в ході досудового розслідування обвинуваченому не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_4 такого заходу на період до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених

ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України - покарання у виді 80 годин громадських робіт, які відповідально до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 72 КК України відповідають 10 дням позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 186 КК України, 3 (три) роки позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити засудженому ОСОБА_4 остаточно до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, у період якого зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувати.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7