Номер провадження: 11-сс/813/2058/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2019 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2019 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 28.01.2020 року, з визначенням розміру застави у сумі 153 680 гривень, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що підозра висунута ОСОБА_8 підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 після анексії Російською Федерацією території АР Крим неодноразово після 2014 року їздив на анексовану територію АР Крим, має там родичів, таким чином він може скористатися наявністю вказаних життєвих обставин, що свідчить про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

При визначенні альтернативної міри запобіжного заходу, суд відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та заборонити підозрюваному залишати житло у перший період доби.

Обґрунтовує вимоги тим, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання зі своєю матір`ю ОСОБА_10 та рідним братом ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , які є інвалідами III та II групи, в зв`язку з чим не можуть працювати та самостійно забезпечувати себе коштами, тому ОСОБА_8 є єдиним годувальником в сім`ї. Територію АР Крим підозрюваний відвідував декілька разів: з театром живої скульптури «Карнавал»; їздив на поховання батька; їздив до рідної тітки, яка мешкає в м. Коктебель.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що у липні 2014 року, точна дата слідством не встановлено, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи злочинність своїх дій, придбав абонентський номер мобільного оператора «life» НОМЕР_1 , на який у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «ВКонтакте» за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи свій персональний комп`ютер, під`єднаний до мережі Інтернет через можливості Інтернет-провайдера ВАТ «Укртелеком», , зареєстрував власну сторінку за web-адресою: «https://vk.com/slavarusi8», під псевдонімом « ОСОБА_12 », діючи умисно та маючи умисел, розповсюджував інформацію у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «ВКонтакте» із пропагандистсько-агітаційними закликами на підтримку та героїзації терористичної організації «ДНР» та закликами до умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, поєднані з розпалюванням національної ворожнечі.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, що ніким не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, має постійне місце проживання в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд приймає до уваги надані стороною захисту дані щодо проживання підозрюваного разом з матір`ю та братом, які є інвалідами ІІІ та ІІ групи відповідно, а також наявність позитивної характеристики за місцем проживання.

Разом з тим, враховуючи обставини, характер вчинення, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_8 злочину, у апеляційного суду наявні сумніви щодо того, що вищевказані соціальні зв`язки слугуватимуть стримуючим фактором та забезпечать належу процесуальну поведінку підозрюваного.

В судовому засіданні апеляційного суду на підтвердження наявності можливого ризику переховування підозрюваного прокурор зазначив, що ОСОБА_8 після 2014 року неодноразово їздив на анексовану територію АР Крим, що сторона захисту не заперечувала, проте зазначила, що підозрюваний дійсно після 2014 року тричі відвідував територію АР Крим, де має родичів, та виїздив на гастролі з театром.

Враховуючи, що ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, він може здійснити спроби втекти від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на територію анексованої АР Крим, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, в зв`язку з чим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

При цьому, апеляційний суд також враховує наступне.

Апеляційний суд приймає до уваги заяви та звернення Верховної Ради України до міжнародних організацій, національних парламентів держав світу щодо діяльності "ДНР" як терористичної організації, з якою Україна починаючи з 2014 року перебуває у військовому конфлікті.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року закріплено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. При цьому, втручання органів державної влади у здійснення цього права, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Згідно ст. 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Крім того, як свідчить практика ЄСПЛ державі необхідно дотримуватися пошуку балансу між правом на свободу вираження поглядів, яка закріплена в ст. 10 Конвенції, та потребою у захисті національних інтересів, територіальної цілісності, запобіганню заворушенням та злочинам.

Так, зокрема у справі «Зана проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, здійснюючи свою контрольну функцію, Суд повинен розглядати втручання у світлі всієї справи загалом, включаючи зміст висловлювань Заявника, а також контекст, в якому він їх зробив. Зокрема, Суд повинен визначити, чи було втручання «пропорційним законній меті, що переслідувалась», і чи були підстави, висунуті державними органами влади, «відповідними і достатніми» для того, щоб виправдати це втручання, а також оцінити наявність «гострої суспільної необхідності».

Таким чином, враховуючи тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_8 злочину, обставини та характер його вчинення, що виразилися у розповсюдженні у вільно доступній необмеженому колу користувачів мережі Інтернет матеріалів із пропагандистсько-агітаційними закликами на підтримку та героїзації терористичної організації «ДНР» та вчинення умисних дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, поєднані з розпалюванням національної ворожнечі, а також відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, вказують на існування значного ступеню можливого ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, існування ризику можливого впливу на свідків у даному кримінальному провадженні прокурором під час апеляційного розгляду не доведено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість, суспільно небезпечний характер та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а також, зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя повно, всебічно та обґрунтовано розглянув клопотання слідчого та, враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України на даній стадії досудового розслідування є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного вище ризику.

Висновки апеляційного суду.
За таких умов, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження.

При цьому, з урахуванням встановлених апеляційним судом конкретних обставин інкримінованого підозрюваному злочину та даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , встановлені обставини вказують на неможливість застосування до підозрюваного на даній стадії досудового розслідування більш м`якого запобіжного заходу, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4