Справа №487/1368/20
Провадження №1-кс/487/1679/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000787 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2020 року слідчий Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що вищезазначена квартира може стати предметом кримінального правопорушення та має доказове значення по кримінальному провадженню.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000787 від 04.03.2020 за ознаками ч.1 ст.115 КК України, яке було розпочато за заявою ОСОБА_6 , який просить встановити місцезнаходження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка поїхала влаштовуватись на нову роботу та по теперішній час її місце перебування невідоме.

В ході досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_5 знаходиться квартира АДРЕСА_1 , та за припущенням допитаного заявника ОСОБА_6 , зазначеною квартирою можуть заволодіти незаконним шляхом, оскільки у ОСОБА_5 близьких родичів не має, та остання з 25.02.2020 на зв`язок не виходить.
05.03.2020 року слідчий Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , посилаючись на те, що зазначена квартира може стати предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи,для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу(ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч.4ст.170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Так, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, з доданих в обґрунтування клопотання матеріалів не вбачається наявність достатніх підстав для застосування заходів кримінального провадження у вигляді арешту на квартиру, встановлених ст. 170 КПК України, та ст. 98 КПК України.

Слідчим не доведено, що не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на квартиру призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи практику ЄСПЛ у справі "Бакланов проти Російської Федерації", в якій суд зазначив, що з урахуванням положень ст. 1 Протоколу до Конвенції, будь-яке втручання публічної влади у праву на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000787 про арешт майна- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1