Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/4091/19
У Х В А Л А
18.12.2019 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду, Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 , представника служби у справах дітей Виноградівської РДА- ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Виноградів клопотання слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з початковою освітою, не працюючого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 будучи раніше засудженим вироком Іршавського районного суду від 07.03.2019 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, на шлях виправлення не став, а повторно скоїв кримінальне правопорушення, проти власності, при наступних обставинах:

10.10.2019 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на літній терасі кафе «Кооператор», що розташоване по вул. Миру, 29 в м. Виноградів, де діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, повідомляючи неправдиві відомості, увійшов в довіру до ОСОБА_8 , 1965 року народження, у якого виманив мобільний телефон марки «Huawei P smart», моделі «fig-lx1», вартість якого згідно висновку експерта від 12.11.2019, становить 2500 гривень, який в подальшому привласнив та обернув на свою користь, чим самим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на вище вказану суму.

Крім цього, 05 листопада 2019 року близько 00 години ОСОБА_5 , за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи по вул. Некрасова, біля буднику № 17, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою відкритого заволодіння чужого майна, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, підійшов до ОСОБА_9 та штовхнув його у спину, внаслідок чого останній впав на землю. В подальшому, ОСОБА_5 , з метою викрадення матеріальних цінностей належних ОСОБА_9 , почав обшукувати кишені куртки останнього.

На виконання вказаного злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 відкрито викрав з кишені куртки ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «RedmiNote 5», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 ,вартість якого, згідно висновку експерта від 21.11.2019 року, становить 3000 ( три тисячі) гривень і грошові кошти у сумі 120 гривень та з місця події зник. З метою отримання грошових коштів за викрадений мобільний телефон, ОСОБА_5 продав мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «RedmiNote 5», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 ОСОБА_10 за грошові кошти у сумі 1100 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 , 10.11.2019 року близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе «RENBOJ», що розташоване за адресою м. Виноградів, вул. Миру,30, де діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, повідомляючи неправдиві відомості, увійшов у довіру до ОСОБА_11 , 1992 року народження, у якого під приводом необхідності телефонного дзвінка, виманив мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «J2», вартість якого згідно висновку експерта від 18.11.2019, становить 2000 гривень, який в подальшому привласнив та обернув на свою користь, чим самим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на вище вказану суму.

За вказаних обставин, за сукупністю підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, та ч. 2 ст. 186 КК України.

22 листопада 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, з початковою освітою, не працюючий, раніше судимий.

Слідчий вказує на те, що враховуючи вищевказане, неповнолітній ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 ,ніде не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, а також інспектором Виноградівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області та на даний направлено до Виноградівського районного суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуваним і направлення його для відбування покарання призначеного за вироком Виноградівського районного суду від 07.03.2019 року 4 роки позбавлення волі, так як останній без поважних причин не являється до Виноградівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області та усвідомлюючи про неминучість покарання, за вчинення кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, перебуваючи на волі, не маючи стійких соціальних зв`язків, може переховуватись від органів досудового розслідування, продовжувати, як і раніше здійснювати злочинну діяльність, пов`язану із злочинами проти власності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Також, наявний ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, Крім цього, враховуючи, що неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_5 протягом нетривалого часу вчинено кримінальне правопорушення, та останній є засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки протягом нетривалого часу неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 вчиняє систематично кримінальні правопорушення у сфері злочинів проти власності, які пов`язані з нанесенням тілесних ушкоджень потерпілим та вчинив злочин під час іспитового строку.

В клопотанні слідчий зазначає, що враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_5 ніде не працює, не навчається, характеризується негативно, та може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки усвідомлює про неминучість покарання за кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки потерпілий вказав на останнього як такого, що вчинив відносно останнього кримінальне правопорушення та підтвердив вказане документально, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою може застосовуватись до неповнолітнього лише, якщо він підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і за умови що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення враховуються зміст ст. 37 Конвенції про права дитини, яка встановлює, що «арешт, затримання чи тюремне ув`язнення здійснюється згідно із законом та використовується як крайній захід і протягом якомога коротшого відповідного періоду часу» та практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України» (обрання альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою).

В клопотанні вказано, що аналіз особистості неповнолітнього ОСОБА_5 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , так як такі ним дотримані не будуть.

З цих підстав, як вказує слідчий, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

На підставі вище викладеного, слідчий просить застосувати запобіжний захід відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Представник служби у справах дітей Виноградівської РДА у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_7 просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід - домашній арешт, так як слідчий та прокурор не довели під час розгляду справи, чому не можливо застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого законного захисника та захисника.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F.проти Німеччини,27.11.1997 р.,§ 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, а стороною кримінального провадження доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність такого ризику, зокрема, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки ОСОБА_5 хоч і є неповнолітнім, однак раніше судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Згідно наявних в матеріалах даних, неодноразово ухилявся від явки до органів досудового розслідування, зникав з місця проживання.

Окрім того, слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний раніше судимий вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 07.03.2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та його звільненого від відбування покарання строком на 2 роки. Підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення під час іспитового строку, що вказує на існування ризику продовжити вчиняти інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя бере до уваги також те неповнолітній ОСОБА_5 , в межах даного кримінального провадження ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на потерпілого та свідків, які впізнали підозрюваного, та існує ризик незаконного впливу на потерпілого з метою зміни його показів на свою користь. Крім того, підозрюваний знайомий зі свідками, які встановлені під час досудового розслідування, а тому існує ризик незаконного впливу неповнолітнім ОСОБА_5 на таких свідків з метою зміни їх показів на свою користь.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, та санкція за вчинення якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним. Підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів та засобів для існування, не працює та не навчається.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, незаконно впливати на свідків, як основних джерел показів в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування свідків та очевидців даної події, перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються зміст ст. 37 Конвенції про права дитини, яка встановлює, що «арешт, затримання чи тюремне ув`язнення здійснюється згідно із законом та використовується як крайній захід і протягом якомога коротшого відповідного періоду часу» та практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України» (обрання альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою).

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в обранні запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину.

Слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м"яких запобіжний заходів, зокрема: особистого зобов`язання, оскільки відсутні фактичні дані, що ОСОБА_5 зможе виконати зобов`язання, визначені ст. 194 КПК України, особиста порука також не може бути застосована, оскільки в ході розгляду клопотання мати підозрюваного не поручилися перед судом за виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України; домашній арешт - оскільки підозрюваний, з урахуванням наявних в матеріалах доказах, у будь-який момент може залишити місце проживання та переховуватись від органів досудового розслідування, суду, що свідчить про недоцільність обрання домашнього арешту.

Крім того, вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього крім запобіжних заходів як альтернативи передання неповнолітнього під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, слідчий суддя не вбачає для цього підстав, оскільки такий є сиротою, а його опікун, як вбачається з характеристики, вплинути на його виховання не в змозі.

Врахувавши вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам вчинити інший злочин.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст.190 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Окрім загальних підстав, слідчий суддя враховує вікові та психологічні особливості підозрюваного.

Відповідно до ст. 37 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН у 1989 р. і ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 p., міститься положення про те, що "арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу".

Згідно з п. 13.2 "Пекінських правил" утримання під вартою до суду за можливістю має замінюватись іншими альтернативними заходами. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України від 26 квітня 2001 р. "Про охорону дитинства" затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Що стосується визначення ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя, поряд з положеннями ст. 182,183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_5 , пов`язаний із застосування насильства, ураховуючи його особистість та психофізичний стан, обставини вчинення злочину, ступень наявних ризиків, слідчий суддя вважає за можливе в якості альтернативи тримання під вартою останньому встановити заставу в розмірі, встановленому для тяжких злочинів, яка на думку слідчого судді здатна забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які визначаються згідно положень ч.5 ст.194 КПК України.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Такою сумою застави визначаю 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатньо для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_1 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо підозрювано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з початковою освітою, не працюючого, раніше судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 18.12.2019 року і до 15.02.2020 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 42 040 гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії ухвали, тобто до 15.02.2020 року.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу слідчого, прокурора, суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого із встановленою ним періодичністю;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 15.02.2020 року.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і підлягає до негайного виконання органом досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19.12.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1