13.03.2020
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
13 березня 2020р. Справа №642/687/18-к Провадження 1-кп/642/143/20

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

За участі: Прокурора ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Обвинувачений ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, т.я. усі докази у справі не дослідженні та ризики яки були враховані під час досудового слідства при обранні запобіжного заходу продовжують існувати.

Захисники заперечували проти позиції прокурора, т.я. ризики з часом перестають існувати. Прокурором не доведено в судовому засіданні неможливість застосувати до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Тому, клопотання є необґрунтованим, можливо обрати запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт.

З урахуванням думки сторін, суд вважає:

Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення в якому звинувачується обвинувачений уявляє суспільну небезпечність та відноситься до тяжких злочинів.

П.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України, визначені ризики,яки враховуються при обранні запобіжного заходу, саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити.
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З аналізу вказаних норм закону, суд враховує, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також що обвинувачення висунуто державним звинуваченням, стосуються життя та здоров`я потерпілої фізичної особи, за яки обвинувачений раніше неодноразово був засуджений та має непогашену судимість. Крім того, прокурор, зазначає отягчаючи обставини, як вчинення кримінального правопорушення повторно, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень щодо здоров`я та життя людини.

Таким чином, суд вважає, обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Отже, підстави яки були враховані судом раніше при обранні, продовженні запобіжного заходу, продовжують існувати, а тому є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинуваченому на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

З наведених підстав, суд не може погоджується з правовою позицією захисту, щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж обрано, а також з правовою позицією обвинуваченого, т.я. не яких доказів, яки свідчили про доцільність зміни запобіжного заходу суду захистом та обвинуваченим не надано.

Керуючись ст. 331, 327, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів обвинуваченому - ОСОБА_6 до «24.00» год. 11 травня 2020р. з триманням обвинуваченого в установі виконання покарань України.

Копію ухвали направити до виконання установи виконання покарань України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду, протягом 7ми днів.

Суддя: ОСОБА_1