Постанова
Іменем України
28 травня 2020 року

м. Київ
Справа № 1-308/11

Провадження № 51- 2326 ск 20
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ТОВ «Центр Крона» - ОСОБА_2 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року щодо ОСОБА_3 ,
встановив:
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року, закрито кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним злочинів, передбачених ст. 224 ч. 3, ст. 15 ч. 2, ст. 366 ч. 2, ст. 27 ч. 5, ст. 205 ч. 2 КК України, на підставі ст. 49 ч. 1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 224 ч. 3, ст. 15 ч. 2, ст. 366 ч. 2, ст. 27 ч. 5, ст. 205 ч. 2 КК України.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку постанови та ухвали щодо ОСОБА_3 в касаційному порядку.
Проте, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки відповідно до ст. 387 ч. 2 КПК України 1960 року її зміст не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК України 1960 року, зокрема: касаційна скарга не містить вказівок на те, в чому саме полягає незаконність постанови та ухвали згідно з вимогами ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року та доводів на обґрунтування цього.
Так, відповідно до ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Відповідно до ст. 388 ч. 2 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст.ст. 350, 398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Вказані недоліки та порушення вимог закону при поданні касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи.
За таких обставин, у витребуванні кримінальної справи необхідно відмовити.
Враховуючи зазначене, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення недоліків і повторного звернення до суду касаційної інстанції у межах строку, передбаченого ст. 386 ч. 2 КПК України 1960 року.
Крім того, в разі повторного звернення до суду касаційної інстанції, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно врахувати положення ст. 10 Конституції України, ст. 19 КПК України 1960 року, ст. 14 ч. 3 Закону України «Про засади державної мовної політики» та скласти касаційну скаргу українською мовою, або ж вказати на обставини щодо необхідності здійснення касаційного розгляду російською мовою.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,
постановив:
Відмовити представнику потерпілого ТОВ «Центр Крона» - ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя:

ОСОБА_1