Справа №766/1425/20
У Х В А Л А

11.02.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника Державної установи

«Херсонський слідчий ізолятор»: ОСОБА_4

лікаря: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в:
Державна установа «Херсонський слідчий ізолятор» (далі по тексту ДУ «Херсонський СІЗО») звернулася до суду з поданням про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , зазначивши, що хвороба, якою він страждає, включена до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 р. за №990/25767 (далі по тексту Перелік).

Представник ДУ «Херсонський СІЗО» ОСОБА_4 під час судового розгляду підтримала подання, зазначивши, що хвороба, на яку страждає засуджений входить до Переліку, що є підставою для звернення з поданням про звільнення від відбування покарання за хворобою. Додала, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, став на шлях виправлення, має 20 заохочень та всього 2 стягнення. Поки дозволяв стан здоров`я постійно працював в санітарно-побутовій секції.

Представник лікарської комісії ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_6 перебуває під його спостереженням з 2008 р. (з моменту переведення для відбування покарання в м. Херсон). За весь час стан здоров`я засудженого суттєво погіршився, йому встановлено ІІ групу інвалідності, доступні в умовах ДУ «Херсонський СІЗО» засоби лікування, жодних результатів не дають, оскільки його організм проявляє стійкість до наявних в установі медичних препаратів. Фактично на сьогоднішній день ОСОБА_6 не отримує протитуберкульозного лікування. Зазначив, що в обласних протитуберкульозних лікарнях вже протягом року в наявності лікарські препарати, які будуть дієвими щодо ОСОБА_6 , про що свідчать результати клінічних досліджень. Також уточнив, що ОСОБА_6 весь час протягом відбування покарання працював в хірургічному відділенні.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав подання ДУ «Херсонський СІЗО» і просив застосувати до нього дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з хворобою. Пояснив, що у разі звільнення з установи відбування покарання планує повертатись до місця свого проживання, а саме: до батьків, які чекають його і з якими він підтримує стосунки. Також запевнив, що одразу після звільнення планує продовжувати лікування в обласні протитуберкульозній лікарні.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання, з огляду на позитивні характеристики засудженого та наявні перспективи отримання більш результативного лікування, на відміну від забезпеченого в ДУ «Херсонський СІЗО».

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши викладені в поданні доводи, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню з таких підстав.
Засуджений ОСОБА_6 в ДУ «Херсонський СІЗО» відбуває покарання, призначене вироком апеляційного суду Житомирської області від 21.03.2008 р., яким він засуджений за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 71 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Початок строку - 04.08.2007 р., кінець строку 01.08.2021 р.

Згідно медичного висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком від 27.01.2020 р. засуджений ОСОБА_6 хворіє невиліковною хворобою: «РРТБ (15.03.2017) легень (фіброзно-каверозний) Дестр + МБТ + М+ К + Резист І (HRES) Резист ІІ (Km Cm Ofx Et Pas) Гіст 0 Кат 4 (ПЛ з 23.11.2017) Ког 1 (2017). Резекція верхньої частки правої легені (15.052013 р.)», яка включена до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

За змістом ч. 2 ст. 84 КК України при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання за хворобою особи, яка має тяжку хворобу, крім психічної, що перешкоджає відбуванню покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставин. При цьому можливість звільнення від подальшого відбування покарання відповідно до цієї норми закону поставлена в залежність від того, що особа захворіла на тяжку хворобу лише після вчинення злочину або постановлення вироку.

Зазначене кореспондується і з роз`ясненнями, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.1973 р., згідно з якими факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Як вбачається з висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого, він хворіє на туберкульоз легенів з 2008 р.

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_6 є особою, раніше судимою, в тому числі за вчинення злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, зокрема:

- вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 16.12.1998 р. за ч.2 ст. 17 ч. 3 ст. 81, ст. 44 КК України 1960 р. до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 05.04.2000 р. за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 р. до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.03.2003 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 6 років 29 днів позбавлення волі.

В ДУ «Херсонський СІЗО» засуджений відбуває покарання з 18.09.2008 р.

Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_6 , останній за період відбування покарання у попередніх місцях позбавлення волі до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. За період відбування поканання в ДУ «Херсонський СІЗО» має 20 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення за зберігання мобільного телефону та порушення режимних вимог установи. За час відбування покарання характеризується з позитивної сторони, із засудженими не конфліктний, з персоналом установи ввічливий, санітарно-гігієнічних норм дотримується, утримує в чистоті спальне місце та приліжкову тумбочку, до майна установи ставиться дбайливо. На заходи виховного впливу реагує. За характером врівноважений, спокійний, не схильний до створення конфліктних ситуацій, на профілактичних обліках не перебуває, у вчиненому розкаюється, спілкується із засудженими позитивної спрямованості. Згідно висновку комісії підпадає під Перелік захворювань, які є підставою для звільнення від подальшого відбування покарання.

Крім того, як вбачається з довідки про стягнення та заохочення, що міститься в матеріалах справи, за весь період відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 адміністрацією місць позбавлення волі 20 раз на сумлінну поведінку та ставлення до праці виносилась подяка, а 2 стягнення у вигляді догани погашено та знято.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 за час відбування покарання довів своє виправлення, хоча і засуджений за особливо тяжкий злочин і має непогашені судимості за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, відбув більше двох третіх строку призначеного судом покарання, захворів на тяжку хворобу після постановлення вироку. Своїм ставленням до праці підтвердив своє бажання повернутись до життя, яке відповідає загальноприйнятим соціальним нормам, характеризується позитивно, усвідомив неприйнятність раніше обраного способу життя, підтримує міцні соціальні зв`язки з батьками.

Оцінюючи стан здоров`я засудженого, як один із визначаючих факторів при ухваленні рішення, суд враховує ту обставину, що у разі отримання лікування поза межами установи з відбування покарання, про що зазначив представник лікарської комісії, ОСОБА_6 буде забезпечено альтернативний метод лікування, який матиме наслідком покрашення загального стану здоров`я останнього.

Наведене кореспондується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, за якою право на життя вважається порушеним не тільки у разі позбавлення життя, але і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представляли серйозну загрозу його життю. Держава повинна не тільки утримуватися від умисного позбавлення людини життя, але і дотримуватися позитивного зобов`язання захищати життя людини від посягань третіх осіб або від ризику хвороби, яка може спричинити смерть. Одним з аспектів реалізації права на здоров`я є надання своєчасної адекватної і необхідної медичної допомоги. Жертвами ненадання своєчасної адекватної і необхідної медичної допомоги можуть стати особи, які позбавлені волі, і дані дії можливо кваліфікувати як порушення ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція), що випливає з практики Суду. Враховуючи умови та обставини перебування вказаних осіб у місцях позбавлення волі і відсутність належного лікування при необхідності, такі обставини можуть тлумачитись як тортури щодо особи

Враховуючи викладені факти, суд приходить до висновку, що позитивні характеристики ОСОБА_6 , доведення факту його виправлення в сукупності з наявністю тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, поєднане з можливістю отримання належного лікування, свідчить про можливість звільнення останнього від призначеного судом покарання, що відповідатиме як цілям кримінально процесуального законодавства, так і вимогам Конвенції.

Оскільки законом передбачена можливість оскарження цієї ухвали у семиденний строк, тому строк, на який засуджений підлягає звільненню від відбування покарання, визначений з урахуванням зазначеного строку оскарження станом на дату набрання ухвалою законної сили у разі, якщо на неї не буде подана апеляційна скарга.

Керуючись ст. 84 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Подання Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Засудженого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андрушівка, Житомирської області) звільнити від відбування невідбутої частини покарання, визначеного вироком апеляційного суду Житомирської області від 21.03.2008 р., на весь строк, що залишився 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 20 (двадцять) днів.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1