ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/230/20 Справа № 183/2010/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0003225 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, останній раз судимого:
- 02 червня 2009 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 342 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. За визначенням Дніпропетровського апеляційного суду від 05.02.2010 року вирок змінено, вважати засудженим за ч. 2 ст. 342, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 9 років із конфіскацією майна.
Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 06.04.2017 року по 17.09.2019 року включно, на підставі ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
08.05.2016 року приблизно о 01.00 годині ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_10 , вирок відносно якого набрав законної сили, знаходилися по вул. Гетьманська 139, м. Новомосковська, Дніпропетровської області, неподалік гімназії № 3 загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів Новомосковської міської ради, яка розташована по вул. Гетьманська 139, м. Новомосковська, Дніпропетровська область. У цей момент ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 , вирок відносно якого набрав законної сили, вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне проникнення до вищезазначеної гімназії № 3, з метою викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня приблизно о 01.05 годині ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_10 , вирок відносно якого набрав законної сили, діючи спільно, перелізли через паркан гімназії № 3 на її територію, розташовану по вул. Гетьманська 139, м. Новомосковська, Дніпропетровської області, де ОСОБА_11 , вирок відносно якого набрав законної сили, витягнув скло з віконної рами дверей гімназії № 3, та через віконну раму таємно проник всередину будівлі.
Після цього відчинив з внутрішньої сторони металопластикове вікно, через яке до приміщення гімназії № 3 таємно проник ОСОБА_5 . Потім, приблизно о 01.20 годині, злочинні дії ОСОБА_12 , вирок відносно якого набрав законної сили, який перебував в приміщенні класної кімнати № 42, розташованої на другому поверсі будівлі гімназії № 3, були виявлені охоронцем ОСОБА_13 , який зайшов до даної кімнати та побачив ОСОБА_12 , вирок відносно якого набрав законної сили, та в подальшому до цієї ж кімнати зайшов ОСОБА_5 , який завдав одного удару невстановленим в ході досудового розслідування предметом по голові ОСОБА_13 , чим спричинив останньому фізичну біль. Потім, ОСОБА_5 обхватив правою рукою за шию ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 , вирок відносно якого набрав законної сили, завдав одного удару правою рукою в область лівого ока ОСОБА_14 , від чого останній впав на підлогу. Далі, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , вирок відносно якого набрав законної сили, розуміючи, що їх злочинні дії стали явними, зв`язали ноги та руки охоронця ОСОБА_13 , який став для них перешкодою для доведення їх злочинних дій до кінця, та залишили останнього в приміщенні кімнати № 42 гімназії № 3.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, цього ж дня, приблизно о 01.30 годині ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_15 , вирок відносно якого набрав законної сили, доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи відкрито, умисно, знаходячись в приміщенні вищевказаної гімназії № 3, викрали майно, що належить даній гімназії №3, а саме: персональний комп`ютер «ADVA», вартістю 5 000 гривень та персональний комп`ютер «EMACHІNЕS», вартістю 11 589 гривень. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , вирок відносно якого набрав законної сили, з місця скоєння злочину з викраденим майном пішли у невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому - гімназії №3 загальноосвітньому навчальному закладу І-ІІІ ступенів Новомосковської міської ради матеріальну шкоду у сумі 16 589 гривень, та тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 у виді синця навколо лівої ока, крововиливу у склеру лівого ока, підвивиху кришталику лівого ока, які у своїй сукупності відновіться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на строк, що перевищує 6 днів, але менше 21 дня.

В апеляції із доповненнями:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки він не розуміє української мови, йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, а також в наданні захисника, який не працює і не проживає в м. Новомосковську.
Вказує, що просив опитати двох понятих, однак йому також було відмовлено.
Зазначив, що йому було запропоновано 7 років позбавлення волі в разі визнання винуватості, на що він погодився, хоча спочатку він визнавав провину лише в крадіжці.
Також вказує, що потерпілому не наносилися удари невідомим предметом по голові.
Звертає увагу на висновок експерта № 578/е від 13 липня 2016 року, відповідно до якої, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не підпадають під кваліфікацію дій, які передбачені ч. 3 ст. 187 КК України.

- захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання.
В обґрунтування вказує, що ОСОБА_5 провину свою визнав, вибачився перед потерпілим, потерпілий не наполягав на призначенні ОСОБА_5 суворого покарання, обтяжуючих обставин по справі не встановлено.
Також вказує, що ОСОБА_5 було відмовлено в клопотаннях про призначення йому перекладача, що призвело до порушення права на захист останнього.
Крім цього зазначає, що ОСОБА_5 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06 квітня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, а не до 17 вересня 2019 року.

- прокурор просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вказати в резолютивній частині вироку: ОСОБА_5 визнати винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В обґрунтування вказує, що судом, в мотивувальній та резолютивній частинах вироку, не зазначено, яка саме, повна чи часткова конфіскація майна застосована судом при призначенні покарання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та захисника, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
За показами потерпілого ОСОБА_13 , наданими в суді першої інстанції, в травні 2016 року він працював сторожем у гімназії № 3. Вночі він почув якісь сторонні звуки на другому поверсі, піднявшись туди, побачив чоловіка, який копошився у шафі. Потім до нього підбіг ОСОБА_5 та схопив його за шию, а інший чоловік вдарив в око. Після чого обвинувачений разом з іншим чоловіком його зв`язали та продовжили щось шукати. В подальшому він виявив, що з гімназії було викрадено 2 комп`ютери. Також зазначив, що обвинувачений та інший чоловік спричинили йому тілесні ушкодження від яких він лежав у лікарні, йому розбили голову та пошкодили око. Повідомив, що добре запам`ятав і ОСОБА_5 і іншого чоловіка, та в подальшому їх впізнав. Також повідомив, що в розмові між цими чоловіками він чув, як один з них називав ОСОБА_5 по імені ОСОБА_16 .
Згідно показів свідка ОСОБА_10 , також наданих в суді першої інстанції, він проник до гімназії № 3 через вікно, ОСОБА_5 стояв на вулиці. Коли він зібрав всі речі, які можливо було викрасти, його помітив охоронець. Потім він декілька разів вдарив охоронця та зв`язав його шарфом, після чого покликав ОСОБА_5 , щоб той допоміг винести йому викрадені речі. Потім він разом з ОСОБА_5 пішов продавати викрадені речі.
Покази потерпілого і свідків узгоджуються з дослідженими у суді першої інстанції доказами, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту від 02 серпня 2016 року, за участю потерпілого ОСОБА_13 , де останній показав, як ОСОБА_10 та ОСОБА_5 близько 01.05 години, в приміщенні класної кімнати 2-а класу гімназії № 3, розташованої по вул. Гетьманській 139, в м. Новомосковську, спричинили йому тілесні ушкодження, після чого відкрито викрали майно з приміщення гімназії № 3.
Згідно висновку експерта № 654/Е/Д від 03 серпня 2016 року, у потерпілого ОСОБА_13 виявлені такі тілесні ушкодження: синець навколо лівого ока, крововилив у склеру (сукон`юктивального) лівого ока, підвивих кришталику лівого ока. Усі тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету тому можливо припустити імовірність їх утворення при механізмі, вказаному потерпілим ОСОБА_13 в ході слідчого експерименту. Кількість та локалізація виявлених при огляді потерпілого тілесних ушкоджень, дозволяє припустити можливість їх утворення в результаті не менше однієї травматичної дії.
За висновком експерта № 578/Е від 13.07.2016 року, виявлені у потерпілого такі тілесні ушкодження спричинені тупим твердим предметом, і по давності утворення можуть відповідати даті пригоди 08.05.2016 року, що підтверджується даними медичних документів.
Потерпілий ОСОБА_13 згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 травня 2016 року, впізнав ОСОБА_5 , якого знає як особу, яка відкрито заволоділа майном та спричинила йому тілесні ушкодження.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2016 року, за участю ОСОБА_5 , останній розповів та показав, як він разом з ОСОБА_10 08 травня 2016 року здійснили напад на потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння чужим майном з гімназії № 3 по вул. Гетьманській, 139 м. Новомосковська.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 29 липня 2016 року, за участю свідка ОСОБА_10 , останній розказав та показав, як 08 травня 2016 року він разом з ОСОБА_5 відкрито викрали майно з гімназії № 3 по вул. Гетьманській в м. Новомосковську та спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 .
Надані потерпілими та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими судом першої інстанції доказами наявними в кримінальному провадженні, не мають суттєвих суперечностей, та спростовують посилання ОСОБА_5 в апеляції щодо не нанесення потерпілому ударів по голові. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів не встановлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щодо не розгляду його прохання допитати двох понятих, то як слідує ж журналу та аудіозапису судового засідання від 16 вересня 2019 року, прокурор відмовився від допиту свідків, оскільки усі докази по справі вже досліджені, захисник ОСОБА_6 також вважала за можливе закінчити дослідження доказів по справі, а сам обвинувачений не зазначив, які відомості можуть підтвердити або спростувати вказані поняті, а також не зазначив, яких саме осіб він вважає за необхідне допитати, а тому, суд першої інстанції ухвалив закінчити з`ясування обставин по справі, без допиту цих осіб, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки визначений і досліджений судом першої інстанції обсяг доказів достатньо вказує на причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України, з посиланням на висновок експерта № 578/е від 13 липня 2016 року, згідно якого, потерпілий отримав тілесні ушкодження легкого ступеня, колегія судді вважає безпідставними з огляду на наступне.
З об`єктивної сторони, інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, тобто розбій, вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Слід зазначити, що фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, охоплюється в тому числі і легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому, завдані потерпілому легкі тілесні ушкодження, серед інших ознак злочину, утворюють склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 вчинив саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у інше приміщення, і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України, а тому колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновки суду не мають суперечностей, повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд належним чином мотивував підстави не прийняття окремих доказів і доводів сторони захисту.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно того, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_5 на захист, оскільки останній не розуміє української мови та йому було відмовлено в клопотанні надати перекладача, є безпідставними.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 є уродженцем м. Новомосковська Дніпропетровської області, є громадянином України, має базову загальну середню освіту, а тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 має достатній рівень володіння мовою, якою здійснюється кримінальне провадження для її сприйняття та розуміння, а тому, враховуючи, що судовий розгляд був проведений за участю захисника, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив в клопотанні обвинуваченого про надання йому перекладача.
Колегія суддів також вважає безпідставними і посилання обвинуваченого щодо не надання йому можливості в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, оскільки як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 неодноразово доставлявся до приміщення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, після чого, у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID-19, з метою реалізації права ОСОБА_5 на захист, останньому були надіслані копії матеріалів справи в двох томах, що в свою чергу надало ОСОБА_5 можливість ознайомитись з матеріалами справи в повному обсязі та не призвело до порушення його права на захист.
Необґрунтованим колегія суддів вважає і доводи обвинуваченого, щодо не надання йому захисника, який не працює і не проживає в м. Новомосковську.
Як видно з матеріалів справи, на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 21 лютого 2019 року № 004-0050261, ОСОБА_5 було призначено захисника ОСОБА_6 . Підставою для призначення захисника ОСОБА_6 було прохання про заміну попереднього захисника адвоката ОСОБА_17 .
Статтею 24 Закону України Про безоплатну правову допомогу визначений вичерпний перелік підстав для заміни адвоката, серед яких, підстав, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не передбачено.
В той же час, в даному кримінальному провадженні захисник ОСОБА_6 зайняв активну захисну позицію, приймав активну участь в допиті обвинуваченого, потерпілого, свідків, при дослідженні матеріалів кримінального провадження, подав апеляційну скаргу, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для ствердження про неефективний або упереджений захист обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, призначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував, що останній раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, який віднесено законом до категорії особливо тяжких, за місцем мешкання характеризується негативно, суспільно - корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, не прийняв жодних мір щодо відшкодування шкоди потерпілим.
Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено не було.
На переконання колегії суддів, покарання, його вид і розмір призначеного ОСОБА_5 , який наближений до нижчої межі санкції ч. 3 ст. 187 КК України, при вищевказаному є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Посилання захисника в апеляції на визнання вини ОСОБА_5 та вибачення перед потерпілим, самі по собі не свідчить про наявність пом`якшуючих обставин, та не є підставою для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
За наведених обставин, підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 та 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про внесення змін до вироку з визначенням, що саме конфіскується усе майно належне на праві власності обвинуваченому, то підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає.
За вироком суд першої інстанції призначив покарання з конфіскацією майна, як зазначено в санкції ст. 187 ч.3 КК України.
За ч.1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилучені у власність держави всього або частини майна, яка є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскується.
Таким чином, зі змісту вказаної норми закону слідує, що суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, тільки у разі, якщо конфіскується частина майна.
Така ж позиція викладена і в роз`ясненнях п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання.
У даному випадку суд у вироку визначив повну конфіскацію майна, а не його частину, а тому зазначення і конкретизації саме усього майна, шляхом внесення до вироку змін, не потребує. У розумінні положень ст. 408 КПК України дана обставина не є підставою для зміни вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в їх сукупності, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Окрім того, за вироком обвинуваченому ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.04.2017 року по день ухвалення вироку 17.09.2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладеної в їх постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), обвинуваченому на підставі вказаної норми закону необхідно зарахувати цей строк до набрання вироку законної сили.
Тому, колегія суддів, вважає необхідним на підставі на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року) також зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.09.2019 року по день набрання вироку законної сили, а саме по 01 червня 2020 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що не потребує внесення змін до вироку, а підлягає окремому застосуванню в цій ухвалі апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
На підставі ч. 2 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 вересня 2019 року по 01 червня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4