Дата документу 01.06.2020 Справа № 311/230/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1133/20 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/230/20Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

01 червня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , в ході розгляду матеріалів за апеляційною скаргою прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року,

встановив:

ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово задоволено.
Змінено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, тобто з 30 квітня 2020 року по 29 червня 2020 року включно, без застосування засобів електронного контролю.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу суду; прибувати до суду за першою вимогою на визначений час; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими.
Звільнено обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти.

На зазначену ухвалу суду прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту цілодобово на тримання під вартою строком на 60 днів.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження, з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого лише в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.392 КПК України положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року). Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Рішенням від 13 червня 2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, положеннями кримінального процесуального закону окреме оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не передбачено, а вищенаведеним Рішенням Конституційний Суд України інші положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі неможливість окремого оскарження ухвали суду про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції неконституційними не визнано.

Постановлене судове рішення, яке оскаржує прокурор до даного переліку не відноситься, а тому окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Виключних обставин, які б свідчили про необхідність невідкладної перевірки судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості вищевказаної ухвали суду, не вбачається.

Відповідно до п.22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Відповідно до положень ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржено згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Отже, оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, згідно з вимогами ч.4 ст.399 КПК України, у відкритті провадження за нею слід відмовити.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя

ухвалиВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою надіслати прокурору Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_2