Справа № 635/696/20
Провадження № 1-в/635/95/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 16.05.2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.10.2018р. скасовано звільнення від відбування покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.05.2018 року, яким його засуджено за ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі, та направлено його для відбування призначеного судом покарання.
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений 16.05.2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.10.2018р. скасовано звільнення від відбування покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.05.2018 року, яким його засуджено за ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі, та направлено його для відбування призначеного судом покарання.
Засуджений ОСОБА_4 прибув самостійно до державної установи «Хролівський виправний центр (№ 140)» 30.11.2018 року за приписом Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області згідно вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.10.2018р.

За час утримання в установі порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався. За сумлінну поведінку і ставлення до праці заохочувався 2 (два) рази. Характеризується позитивно.

За вчасною ініціативою з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати. Працевлаштований різноробом в ТОВ «Руяна». До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, поставленні завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає.

Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно ст. 66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», подає позитивний приклад поведінки іншим засудженим.

До представників адміністрації ввічливий, тактовний, доброзичливий. За характером врівноважений. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу.

У побуті завжди має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил санітарії та особистої гігієни. Стан здоров`я задовільний.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, шляхом телефонних розмов та побачень.

В скоєному злочині розкаюється, провину визнав.

На профілактичних обліках не перебуває.

Представник адміністрації виправного центру та засуджений в судове засідання не з`явились, подали суду заяви, згідно яких просили розглянути заяву за їх відсутності.

Суд, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого, вивчивши матеріали справи, особову справу засудженого, приходить до висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджених сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений ч.3 ст.81 КК України термін покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Разом з тим, як вбачається зі змісту витягу з протоколу № 29 від 27.12.2019р. засідання комісії ДУ «Хролівський виправний центр № 140» з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення засуджених вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , оскільки він не довів своє виправлення. Повторно розглянути питання про можливість застосування ст. 81 КК України не раніше ніж через 6 місяців, що прямо підтверджує той факт, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Згідно характеристики на засудженого, складеної 24.02.2020р., тобто через два місяці після відмови у застосування комісією установи ст. 81 КК України, адміністрація установи не зробила жодного висновку, щодо поведінки засудженого та не зробила жодного висновку про застосування до нього положень ст. 81 КК України за його заявою у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, зміст вищезазначених матеріалів не є цілком переконливим для суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду та відносно засудженого ОСОБА_4 можливо застосувати положення ст. 81 КК України.
Також судом встановлено, що в матеріалах особової справи відсутні характеризуючи документи надані суду для долучення до матеріалів справи, а тому це свідчить про те, що з засудженим ОСОБА_4 не проводилась ніяка виховна робота.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк - відмовити.

Ухвала протягом семи діб з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим з дня отриманням ним ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1