Справа 524/3432/19
Провадження 1-кс/524/966/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі заявника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області заяву ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження майна у кримінальному провадженні, внесеного 19 березня 2019 року до ЄРДР за №0000186, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2020 року до слідчого судді звернувся ОСОБА_3 з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування заборони відчуження майна.

В обґрунтування клопотання вказував, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2019 року було заборонено відчуження майна, а саме: резервуари для зберігання нафтопродуктів Е-1А, Е-1, Е-2, Е-3, Е-4, Е-5, ємністю: Е-1А 25 м.куб., інші 75 м. куб., які належать йому - ОСОБА_3 , та перебувають в оренді у ФОП ОСОБА_4 ; - рідину, яка схожа на дизельне паливо, об`єм якої не визначався, що зберігається в резервуарі Е-1 належного ОСОБА_3 , яке належить ФОП ОСОБА_4 , та залишено його на зберіганні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що заборона належним чином використовувати своє майно у зв`язку з накладенням арешту, перешкоджає здійсненню господарської діяльності ТОВ «КО ТРАНС», яке є орендарем земельної ділянки, стоянки автомобільного транспорту, будівель та споруд, відповідно до договорів оренди №№ 1,2 від 19 лютого 2020 року.

Посилався на те, що в ході досудового розслідування, слідчим проведено усі необхідні слідчі (розшукові) дії.

Просив скасувати заборону відчуження майна, застосованої ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2019 року, а саме: резервуарів для зберігання нафтопродуктів Е-1А, Е-1, Е-2, Е-3, Е-4, Е-5, ємністю: Е-1А 25 м.куб., інші 75 м. куб., що перебували в оренді у ФОП ОСОБА_4 , - рідину, яка схожа на дизельне паливо, об`єм якої не визначався, що зберігається в резервуарі Е-1, яка належить ФОП ОСОБА_4 .

У судовому засіданні заявника ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у клопотанні.

Слідчий та прокурор у судове засідання повторно не прибули, про час, дату та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19 березня 2019 року внесені відомості до ЄРДР за №0000186, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України на підставі заяви ОСОБА_5 по факту здійснення робіт підвищеної небезпеки, що створює загрозу для мешканців с. Піщане.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснює старший слідчий СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полавській області ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2019 року було заборонено відчуження майна, яке було виявлено в ході обшуку 17 липня 2019 року, а саме: - резервуарів для зберігання нафтопродуктів Е-1А, Е-1, Е-2, Е-3, Е-4, Е-5, ємністю: Е-1А 25 м.куб., інші 75 м. куб., які належать ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та перебувають в оренді у ФОП ОСОБА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_3 ; - рідину, яка схожа на дизельне паливо, об`єм якої не визначався, що зберігається в резервуарі Е-1 належного ОСОБА_3 , яка належить ФОП ОСОБА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , та залишено його на зберіганні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 березня 2020 року було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного 19 березня 2019 року до ЄРДР за №0000186, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.

Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не є закінченим.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя вважає, що заявник в розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу (колишнього Першого протоколу) до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, зокрема, яке перебуває під арештом, але знаходиться у заявника, що означає, що заявник має право пов`язаного з правом власності, яке становить певну сукупність прав щодо володіння, користування та розпорядження.

Тлумачення положень ст. 1 Протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справи «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України:

«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції» від 22.09.1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49-62 від 10.05.2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п. 50, Series AN 98)...».

З пояснень заявника, наданих в судовому засіданні постає, що він має наміри передати в оренду майно, яке перебуває під забороною відчуження ТОВ «Ко ТРАНС», яке оформило відповідні документи, у т.ч. уклало з ним договір оренди.

Крім того, заявник підтвердив, що на момент накладення заборони відчуження цього майна, він не мав повного пакету дозвільних документів на використання майна і зберігання ПММ.

Звідси, слідчий суддя дійшов висновку, що заявник не здійснює у теперішній час самостійну підприємницьку (господарську) діяльність з використанням майна, щодо якого накладено заборону на його відчуження без заборони його використання у такій діяльності, а лише має наміри здійснити відчуження такого майна.

Слідчий суддя, враховуючи наведені обставини, а також, що строк досудового розслідування було продовжено, вважає, що скасування заборони відчуження майна у кримінальному провадженні внесеного 19 березня 2019 року до ЄРДР за №0000186 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України є передчасним.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170, 173,174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про скасування заборони відчуження майна, застосованого ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2019 року у кримінальному провадженні внесеного 19 березня 2019 року до ЄРДР за №0000186, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України на майна, яке було виявлено в ході обшуку 17 липня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: