Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2412/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллімка Овруцького району Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працював, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на розгляді у Броварському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за ч. 3 ст. 187 КК України

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Початок строку відбування призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 обрахововано з 27 січня 2020 року.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: CD-диск із записом розмови ОСОБА_7 з операторами служби "102", який зберігається в матеріалах провадження вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження; джинси синього кольору, куртку синього кольору, берци, кофту сірого кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області вирішено повернути законному володільцю ОСОБА_7 ; зрізи нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_9 , виріз із килимка, виріз із ковдри, рожеву хустку, жилетку та два халати, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області вирішено знищити; мобільний телефон марки "Nokia", імеі: НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв`язку "Київстар" № НОМЕР_2 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області вирішено повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_10 .

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.02.19 року на сокиру, на лезі робочої частини якої виявлено нашарування речовини бурого кольору, схожої на кров, зріз одіяла з плямою бурого кольору, схожою на кров, найбільшими розмірами 10х16 см, зріз килима, просякнутий речовиною бурого кольору, схожою на кров, хустку рожевого кольору, просякнуту речовиною бурого кольору, схожою на кров, банку із залишками зернової суміші отрути від гризунів з написом "Капкан", які були вилучені 02.02.2019 року під час огляду місця події у будинку АДРЕСА_1 ; зрізи з нігтьових пластин правої та лівої руки ОСОБА_9 , які опечатані до паперового конверту, змиви та марлевий тампон з лівої та правої руки ОСОБА_9 , які опечатані до паперового конверту, зразки волосся з п`яти ділянок голови ОСОБА_9 (лобної, лівої та правої скроневої, тім`яної та потиличної), які опечатані до паперового конверту, та одяг трупа ОСОБА_9 , а саме - безрукавку (жилетку) сірого кольору, у верхній частині якої містяться нашарування речовини бурого кольору у вигляді плям, халат сірого кольору із зображенням синіх квітів, у верхній частині якого міститься нашарування речовини бурого кольору та наскрізне пошкодження тканини, неправильної геометричної форми, нічну сорочку білого кольору із зображенням червоних квіток, у верхній частині, на лівому рукаві якої містяться нашарування плям речовини бурого кольору та розриви тканини, які опечатані до паперової коробки, дактилокарти з правої та лівої руки ОСОБА_9 ; мобільний телефон мари Nokia, IMEI НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора "Київстар" з номером НОМЕР_2 та зарядним пристроєм, що вилучений 02.02.2019 року під час огляду місця події у кабінеті 23 Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області у ОСОБА_10 ; одяг підозрюваного ОСОБА_7 , а саме - джинсові штани синього кольору, куртку синього кольору, берци чорного кольору, кофту сірого кольору, що були вилучені 02.02.2019 року під час особистого обшуку ОСОБА_7 вирішено скасувати.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.02.2019 року до 26.01.2020 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Згідно вироку суду 01 лютого 2019 року близько 23 години у кімнаті будинку АДРЕСА_1 між мешканцями цього будинку ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у зазначений час та місці ОСОБА_7 , взявши в руки сокиру, підійшов до ОСОБА_9 та клином даної сокири умисно наніс не менше трьох ударів по голові останньої та в такий спосіб умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_9 .

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння черепа, ран на голові, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя, та мають прямий причинний зв`язок зі смертю; тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на лівій кисті та лівому плечі, саден на спині, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Смерть ОСОБА_9 настала від стиснення головного мозку внаслідок перелому кісток склепіння черепа, що призвело до утворення крововиливу під мозкові оболонки у правій півкулі.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вказаний вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити, визнати його винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Стверджує, що на досудовому слідстві, в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( або таке, що готується) від 02.02.2019 року ОСОБА_7 власноручно письмово повідомив про те, «що близько 23 години він під час конфлікту у АДРЕСА_1 вдарив свою бабусю ОСОБА_9 пару разів сокирою по голові, потім викликав працівників поліції. Свою винну визнає повністю, дуже про це шкодує», при цьому, в повідомленні не зазначено, що він мав намір позбавити ОСОБА_9 життя.

В судовому засіданні на початку судового розгляду на питання щодо його ставлення до інкримінованого злочину ОСОБА_7 свою винну у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та вказав, що заподіяти смерть потерпілій не бажав.

В обґрунтування вини підзахисного ОСОБА_7 , суд в мотивувальній частині вироку посилається на покази потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та дослідженими в судовому засіданні іншими доказами.

Проте, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 повідомила лише про обстановку, яку вона побачила в будинку після повідомлення працівниками поліції, а також про те, що її мама ОСОБА_9 усиновила ОСОБА_7 в 6-7 років, в будинку вони жили вдвох. Богдан раніше тілесних ушкоджень матері не спричиняв, допомагав по господарству При призначенні покарання обвинуваченому вона покладається на розсуд суду.

Так, допитаний в якості свідка в.о. старости Закутинецького старостинського округу показав, що до цих подій скарг на поведінку ОСОБА_7 до сільської ради не надходило, в неадекватній поведінці до цього помічений він не був, потерпіла ОСОБА_9 раніше не скаржилася на внука.

Виключно з позитивної сторони, охарактеризували ОСОБА_7 допитані в судовому засіданні всі інші свідки.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 02.02.2019 року з відеозаписом його проведення на диску до нього підзахисний ОСОБА_7 пояснив, що у тей день в с. Сигнаївка разом із хлопцями різав дерево, після чого вживали спиртні напої, прийшовши додоми у нього виник конфлікт з бабусею на грунті того, що бабуся сказала, що він постійно випиває і нікому не потрібний і в цей час у нього стався емоційний напад. Він взяв сокиру, яка знаходилась в кімнаті і наніс нею декілька ударів бабусі по голові, скільки і куди саме наносив ударів не пам`ятає. Після нанесених ударів бабуся впала, а він почав по телефону викликати поліцію.

З протоколу огляду предметів, а саме DVD диску із звукозаписом повідомлення на «102» від 01.02.2019 року з мобільного телефону НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_7 повідомив черговому поліції про те, що він наніс декілька ударів сокирою по голові ОСОБА_9 .. Після того, в ході перемовин з черговим поліції ОСОБА_7 більше ударів сокирою ОСОБА_9 не наносив. До приїзду фельдшера центру екстреної медичної допомоги Бердичівської районної лікарні ОСОБА_19 , ОСОБА_9 залишалась живою і тільки по дорозі в лікарню вона померла.

Матеріалами кримінального провадження встановлено що ОСОБА_7 після нанесених ударів потерпілій ОСОБА_9 мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілу, проте він утримався від подальших протиправних дій, що свідчить про відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 .

Вказані дії ОСОБА_7 охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, тому судом помилково кваліфіковані його дії за ч.1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд неналежним чином врахував те, що підзахисний раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно і його позитивну поведінку підтвердили в суді допитані в якості свідків мешканці с. Сингаївка, а також вік підзахисного, його відношення до вчиненого, на досудовому слідстві - вину у скоєному визнав повністю і дуже шкодує про скоєне, позицію потерпілої ОСОБА_10 щодо призначеної міри покарання, яка покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_20 підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів та просили її задовольнити, призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України . При цьому на питання головуючого захисник повідомив, що з будь-якими клопотанням про проведення судового слідства в апеляційному суді , повторно дослідження доказів, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі з метою безпосереднього дослідження їх колегією суддів та надання ним іншої оцінки, він звертатися не бажає, вважаючи це за недоцільне.

Прокурор заперечила проти апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін. При цьому зазначила, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 не є явно несправедливом та таким що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, тому просила не зменшувати його навіть за умови залишення без змін кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія, суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд першої інстанції даних положень Закону дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та належно вмотивований та обгрунтований в оскарженому вироку.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

-показами потерпілої ОСОБА_10 ,

-показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Також вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 02.02.2019 з фототаблицею до нього; протоколом огляду місця події від 02.02.2019 року в приміщенні Бердичівського ВП; протоколом огляду місця події від 02.02.2019 року в приміщенні моргу Бердичівської ЦМЛ; копіями електронних карток АРМ 102 про надходження на службу "102" повідомлень з мобільного терміналу НОМЕР_2 від ОСОБА_21 та працівника ШМД; протоколом огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 03.03.2019 року та даними самого CD-R диску з аудіозаписами повідомлень на "102" 01-02.02.2019 року з мобільного терміналу НОМЕР_2 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.02.2019 року; протоколом слідчого експерименту від 02.02.2019 року з відеозаписом його проведення на диску до нього; висновком судово-медичної експертизи № 150 від 05.04.2019 року; висновком судово-імунологічної експертизи (судово-медичної експертизи двох марлевих тампонів, халата, нічної сорочки, жилетки) № 209 від 29.03.2019 року; висновком судово-імунологічної експертизи (судово-медичної експертизи фрагменту ковдри, фрагменту доріжки, хустки) № 208 від 29.03.2019 року; висновком амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 89-2019 від 12 березня 2019 року; копіями карт виклику та виїзду швидкої медичної допомоги № 279 від 01.02.2019 року; актом спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів для направлення на примусове лікування № Д-51 від 12.03.2019 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного стану наркотичного чи іншого сп`яніння за № 9 від 02 лютого 2019 року.

Судом першої інстанції у повному обсязі досліджені докази по даному кримінальному провадженню, в тому числі і надані стороною захисту, та оцінені в їх сукупності, і цілком обґрунтовано та вмотивовано зроблено висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

При цьому, слід зазначити, що доводи сторони захисту щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав наміру на вмисне вбивство ОСОБА_9 та про необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої перевірялися судом першої інстанції на підставі наданих в ході судового розгляду доказів, були у повному обсзя віраховані судом та обгрунтовано і вмотивовано відхилені. З даними висновками колегія суду погоджується у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції у вироку зазначено, що в ході судового розгляду ретельно досліджені докази, і ці докази, в тому числі прямий запис розмови ОСОБА_7 в ході вчинення ним злочину та відразу після його вчинення прямо вказує на зміст і спрямованість умислу обвинуваченого. ОСОБА_7 відразу вказав працівникам поліції, що він вже скоїв саме вбивство («зарубав бабусю»). Зі всієї розмови ОСОБА_7 видно, що він не лише усвідомлював наслідки скоєння своїх дій у виді смерті, але був абсолютно впевнений, що ці наслідки вже настали або невідворотно настануть, про що вказав працівникам, коли ті запропонували викликати швидку медичну допомогу. Більше того, навіть, коли покійна прийшла трішки до тями після отриманих тілесних ушкоджень, він і їй повідомив, що вона вже помирає, він їй допомагати не буде і йому на неї все рівно. Зазначені обставини беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_7 мав умисел на настання смерті ОСОБА_9 та бажав цього.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що потерпілій ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , як встановлено судом першої інстанції, нанесено чисельні удари металевою робочою частиною сокири, в тому числі в кількості не менше 3 ударів в життєво важливий орган - голову. Так, згідно дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи № 150 від 05.04.2019 року смерть ОСОБА_9 , 1940 р.н., настала від стиснення головного мозку, внаслідок перелому кісток склепіння черепа, що призвело до утворення крововиливу під мозкові оболонки у правій півкулі. Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння черепа, ран на голові, спричинені від дії важкого гострого предмету, який має гострий ріжучий край, не виключається сокирою. Таким чином, враховуючи локалізацію та кількість нанесених тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченим ОСОБА_7 , безумовно свідчать про наявність умислу саме на вбивство потерпіорї ОСОБА_22 , що також було враховано судом першої інстанції та наведено в оскаржуваному вироку суду. При цьому та обставина, що потерпіла ОСОБА_9 деякий час ще залишалася живою і померла лише в кареті швидкої допомоги, не спростовують наведених вище обставин, які прямо вказують на спрямованість дій обвинуваченого та його умисел на вбивство.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що захисником ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, як і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ніяких клопотань про повторне дослідження доказів, зокрема розмови обвинуваченого ОСОБА_7 з черговим працівником поліції, висновку експертизи, інших доказів, на які він посилається в обгрунтування своїх апеляційних доводів, заявлено не було, що позбавляє апеляційний суд повноважень надавати зазначеним доказу іншу оцінку, ніж оцінка, надана судом першої інстанції.

Також, посилання сторони захисту на позитивну характеристику обвинуваченого, що підтверджується матеріалами провадження, жодним чиом не спростовують при вищенаведених обставинах наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 . Та осбтавина, що зазначенений умисел у обвинуваченого виник не задовго до вчиненого, а безпосередньо пере відповідними діями, в ході сварки з загиблою, також не спростовуює його наячвності та не є підставою стверджувати про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого саме як завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище докази та пояснення свідків, потерпілої тощо, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство, яке не дає підстав для кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи апелянта про невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів судом при призначенні обвинуваченому покарання у повному обсязі було враховано положення ст.ст. 50, 65-67 КК України.

Так, судом враховано, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, є особливо тяжким злочином. Також обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується як особа, на поведінку якої надходили скарги від дирекції ПТУ щодо систематичного пропуску навчального процесу, інших скарг не надходило; за місцем навчання до 2017 року характеризувався, як посередній учень, який виконував свої обов`язки тільки з примусу, мав навчальні знання на початковому і середньому рівнях, міг прогулювати заняття, допускав неправомірні дії у відношенні до одногрупників, був притягнутий до кримінальної відповідальності, хитрий, говорив одне, робив інше; на час подій не працював; перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, вживання з негативними наслідками.

Дійсно в матерілаха провадження наявні позхимтивні характиристи обвинуваченого з місця прожваиння, разом з тим такі зарактеристики не млжуть бути однозначною підставою для призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Так, стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду зазначалось, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання у виді 14 років позбавлення волі є нато суворим, але таке твердження неможливо вважати обґрунтованими з огляду також і на ту обставину, що відносно обвинуваченого у Броварському міськрайонному суді Київської області відносно останнього перебуває кримінальне провадження за ч. 3 ст. 187 КК України, хоча рішення по суті обвинувачення на час постановлення даного вироку ще відсутнє .Разом з тим наявність іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого додатково характеризує його особу як таку, що схильна до вчинення насильницьких злочинів.

Крім того судом першої інстанції враховано, з чим також погоджується і колегія суддів, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчиняючи злочин по відношенню потерпілої ОСОБА_9 , яка мала похилий вік та була близькою для нього людиною, з якою він сумісно проживав, перебував у сильному стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого за його ствердженням навіть не пам`ятав обставин нанесення потерпілій ударів сокирою по голові.

Також слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 , зазначаючи в судовому засіданні апеляційного суду, що шкодує про вчинене, та просячи більш м`яке покарання, послався на те, що як молодій людині йому буде тяжко відбувати такий строк покарання у виді 14 років позбавлення волі, як і адаптуватися в житті після його відбуття. При цьому, обвинувачений не висловлював жалю відносно вбивства загиблої, яка є його близькою людиною

Висновки суду першої інстанції про відсутність обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на вищенаведені обставини та поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, частково визнав вину, призначення обвинуваченому судом першої інстанції такого покарання за особливо тяжкий злочин, не можливо вважати надто суворим та явно несправедливим з огляду на положення ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а також доводи сторони захисту, висловлені в ході апеляційного перегляду кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження, судом першої інстанції прийнято обґрунтоване та належним чином мотивоване рішення і підстав до його скасування чи зміни апеляційним судом у відповідності до положень ст.ст. 409-414 КПК України не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального Касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня її отримання.

Судді: