Справа № 739/995/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/72/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора - ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою замінити засудженому покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд 1 інстанції мотивував своє рішення тим, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Заміна довічного позбавлення волі можлива лише на підставі ст. 87 КК України, здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи, а це виходить за межі повноважень суду.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду є незаконною, оскільки винесена з порушенням норм матеріального права. На даний час він відбув 19 років та 6 місяців довічного позбавлення волі, подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Звертає увагу, що він не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про звільнення його умовно-достроково або заміну покарання йому на більш м`яке у порядку ст.ст. 81,82 або 87 КК України. Натомість суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення послався саме на норми законодавства щодо умовно-дострокового звільнення та заміну покарання на більш м`яке у порядку ст. 82 КК України.

Вважає, що після прийняття Європейським судом з прав людини рішення у справі «Петухов проти України № 2», застосування довічного позбавлення волі до нього суперечить нормам міжнародного права і не може застосовуватися. Таким чином, вважає, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Петухов проти України № 2», від 12.03.2019 року встановлено, що застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто є катуванням та нелюдським поводженням. Тому прямому застосуванню підлягає ст. 28 Конституції України, в якій зазначається, що ніхто не може бути підданий катуванню та нелюдському поводженню. Це зумовлює обов`язок суду, який розглядає питання щодо особи, яка зазнає катування та нелюдське поводження: - звернутися до Верховного суду за ініціацією звернення до Конституційного суду щодо перевірки на відповідність Конституції, норм Кримінального кодексу України, які передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі за відсутності можливості скорочення покарання (якщо суд вважає, що має місце невизначеність щодо зазначених питань), або безпосередньо застосувати ст. 28 Конституції України.

Вважає, що в разі застосування ст. 28 Конституції України, безпосередньо до спірних правовідносин покарання у вигляді довічного позбавлення волі має замінитися строковим покаранням на максимальний строк, передбачений кримінальним законодавством.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вироком Київського обласного суду від 16.02.2001 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 142 ч. 3, ст. 193 ч. 3, ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «і» КК України, за сукупністю злочинів, на підставі ст.42 КК України, засуджено до довічного позбавлення волі. Остаточна міра покарання довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна Ухвалою Верховного Суду України від 21.02.2002 року залишена без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 82 КК України, суд 1 інстанції прийшов до правильного висновку, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на певний строк.

Посилання апелянтів на недотримання судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки ст. 87 КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування Президентом України індивідуально визначеної особи.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_6 про відмову в його клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4