справа № 462/1690/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, працюючого у магазині «Керамічна плитка», проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судженого,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2011 року о 13.45 год. обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у м. Львові по вулиці Сяйво в правій смузі у напрямку до вулиці Городоцької, при проїзді її ділянки біля будинку № 23, порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.5, 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виявлення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору із-за передньої частини невстановленого досудовим розслідуванням транспортного засобу, який рухався у лівій крайній смузі вулиці Сяйво в попутному йому напрямку попереду нього, водій якого почав зменшувати швидкість та пригальмовувати, щоб пропустити пішохода ОСОБА_6 , котрий переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу зліва направо по напрямку його руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на нього. Внаслідок порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку експерта №157/2011 від 11 квітня 2011 року отримав наступні тілесні ушкодження: відкритий косий уламковий перелом середньої третини правої великогомілкової кістки, закритий перелом голівки (верхньої третини) правої малогомілкової кістки, рана по медіальній (внутрішній поверхні) середньої третини правої гомілки, забій правого плечового суглобу, які утворилися від контакту зовнішньої поверхні правої гомілки з тупими предметами, могли бути спричинені 21.02.2011 від удару виступаючими частинами легкового автомобіля при авто наїзді справа, не характерні при падінні на площину, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винність у скоєному заперечив та пояснив, що 21 лютого 2011 року у період часу з 13.00 до 14.00 год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався ним у м. Львові по вулиці Сяйво у напрямку до вулиці Городоцької. В салоні автомобіля в якості пасажира, на правому передньому сидінні перебував ОСОБА_8 . Він вів керований ним автомобіль у правій крайній смузі. Попереду нього у правій смузі транспортних засобів у попутному напрямку не було. У лівій смузі рухався автомобіль, дані про який не встановлені. Вказаний транспортний засіб рухався приблизно на корпус його автомобіля попереду. Коли до пішохідного переходу залишилося приблизно 50 метрів, то із-за передньої частини вищевказаного автомобіля вибіг пішохід, який зупинився посередині його смухи руху. Простоявши приблизно 2-3 секунди, пішохід продовжив рух далі до правого краю проїзної частини дороги. Водій вжив заходів до гальмування, проте, уникнути наїзду не вдалося. Наїзд відбувся передньою правою частиною автомобіля. Пішохід рухався в темпі спокійного бігу. У випадку визнання його винним просить застосувати до нього п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнити від відбування покарання.

Незважаючи на заперечення своєї винності обвинуваченим, суд вважає, що факт скоєння злочинів та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій стверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 21 лютого 2011 року переходив дорогу по вул. Сяйво у м. Львові, в момент переходу дороги переконався, що у лівій смузі руху по напрямку руху до вул. Городоцької транспортні засоби не рухалися, а у правій на великій відстані рухався легковий транспортний засіб. Оскільки автомобіль був на значній відстані. Він почав переходити дорогу, і коли він подолав практично дві смуги руху на нього скоїв наїзд цей легковий транспортний засіб. В результаті ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Шкоду обвинувачений ОСОБА_4 йому відшкодував, претензій до нього немає.

Показами свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні про те, що 21 лютого 2011 року близько 14.00 год. він переходив дорогу по вул. Сяйво на протилежну сторону разом із своїм колегою ОСОБА_6 , який рухався попереду на декілька метрів. В момент коли він перебував на роздільній смузі, побачив, як ОСОБА_6 був у крайній правій смузі руху приблизно 0,5-1 м. до бордюра і в цей час на нього здійсни в наїзд легковий автомобіль ВАЗ 21099 темно-синього кольору. Після цього автомобіль почав гальмувати та змінювати напрямок руху. На скільки він пам`ятає, автомобіль збив ОСОБА_6 вже в момент, коли той був на бордюрі. Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_6 лежав на асфальті. Коли автомобіль вчинив наїзд, ОСОБА_6 підкинуло на капот, після чого він вдарився в лобове скло і скотився коли автомобіль загальмував і зупинився.

Показами експерта ОСОБА_10 у судовому засіданні, у яких він повністю підтримав наданий ним висновок №2718 від 12 жовтня 2012 року, пояснив, що даний висновок здійснювався на підставі ухвали суду, без надання вихідних даних. При здійсненні експертизи ним використовувались дані, які були встановлені правоохоронними органами у кримінальному провадженні, однак лише несуперечливі. Також використовувались дані про швидкість автомобіля перед моментом зіткнення як обвинуваченого, так і потерпілого. У 2015 році ним проводився висновок №419, який він також підтримує у повному обсязі, на підставі постанови слідчого, у якій було окреслено комплекс вихідних даних для дослідження. У цьому висновку наявні схеми можливого розташування автомобіля, якщо на них накласти розташування автомобіля, яке вказує ОСОБА_4 , а також місце наїзду, то траекторія розташування автомобіля не перетинається з місцем наїзду. За даних вихідних даних ОСОБА_4 мав можливість уникнути наїзду. За інших вихідних даних необхідно здійснювати інші розрахунки.

Показами експерта ОСОБА_11 у судовому засіданні, у яких він повністю підтримав наданий ним висновок №2718 від 12 жовтня 2012 року, пояснив, що розрахунки у такому висновку здійснювались щодо мокрого та сухого асфальту, тому швидкість автомобіля визначити неможливо, оскільки конкретних вихідних даних не було.

Протоколом огляду місця пригоди від 21 лютого 2011 року, відповідно до якого зафіксована слідова інформація про вчинену ДТП.

Висновком судово-медичної експертизи № 157/2011 від 11 квітня 2011 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: відкритий косий уламковий перелом середньої третини правої великогомілкової кістки, закритий перелом голівки (верхньої третини) правої малогомілкової кістки, рана по медіальній (внутрішній поверхні) середньої третини правої гомілки, забій правого плечового суглобу, які утворилися від контакту зовнішньої поверхні правої гомілки з тупими предметами, могли бути спричинені 21 лютого 2011 року від удару виступаючими частинами легкового автомобіля при авто наїзді справа, не характерні при падінні на площину, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Висновком експерта №1/322 від 16 серпня 2011 року, відповідно до якого автомобіль ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП перебував у технічно-справному стані.

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 13 жовтня 2011 року, проведеного із ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 показав на місці пригоди механізм вчинення ДТП.

Протоколами відтворення обстановки та обставин події із свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які на місці пригоди відобрази механізм скоєння ДТП.

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 13 жовтня 2011 року, проведеного із ОСОБА_4 , відповідно до якого зафіксовано на місці пригоди механізм вчинення ДТП, в тому числі поведінку пішохода, який на його смузі руху, крім часу необхідного для переходу проїзної частини дороги, ще постояв 2-3 с.

Висновком експерта №1/614 від 01 листопада 2011 року, відповідно до якого водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_4 під час суху в юзовому стані погасив частину дійсної швидкості в 44-55 км/год. дійсна швидкість автомобіля була більшою, так як частина кінетичної енергії транспортного засобу була погашена під час наїзду, а частина слідів гальмування могла і не відобратизитись на полотні дороги. Причиною ДТП стали дії водія ОСОБА_4 , які виразились в тому, що він з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги не вжив заходів до застосування своєчасного екстреного гальмування.

Висновком експерта №1/191 від 28 травня 2011 року, відповідно до якого встановити експертним шляхом місця наїзду автомобіля ВАЗ 21099, під керуванням водія ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_6 не представляється можливим по причині недостатнього комплексу слідових ознак.

Висновком №2718 від 12 жовтня 2012 року, згідно якого у даній дорожній ситуації ОСОБА_4 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.12.3 та 1.10 ПДР, у відповідності до яких водій повинен був своєчасно застосувати екстренне гальмування як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі, із моменту виникнення небезпеки для руху.

Висновком судової автотехнічної експертизи №419 від 17 лютого 2015 року, відповідно до якого водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху і не виїжджаючи за межі проїзної частини дороги. Причиною ДТП є та обставина, що водій ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху своєчасно не застосував екстерне гальмування.

Висновком судової автотехнічної експертизи №5490 від 01 лютого 2019 року, згідно з якою причиною настання ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія ОСОБА_4 вимогам п.п. 1.5, 1.10, 2.3 п.п.б,д, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Оцінюючи покази потерпілого, свідка, експертів, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються іншими доказами.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який є працівником поліції, а отже не є безсторонньою особою та відповідно, на переконання суду, його свідчення не можуть вважатись об`єктивними та є такими, що дана особа, яка брала участь у досудовому розслідуванні кримінального провадження зі сторони обвинувачення і беззаперечно в силу свого службовіого становища зацікавлена в обвинувальному ухилі даного кримінального провадження.

Заперечення своєї винності обвинуваченим ОСОБА_4 суд відхиляє, оскільки вони є суперечливі, не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються об`єктивними доказами у справі, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи № 5490 від 01 лютого 2019 року, яка проведена з урахування усіх досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів наданих сторонами кримінального провадження та на підставі вихідних даних вказаних ними безпосередньо в ході судового розгляду, зокрема і обвинуваченим ОСОБА_4 та чітко вказує невідповідності дій обвинуваченого ОСОБА_4 вимогам Правил дорожнього руху України при даній дорожньо-транспортній пригоді. Жодних даних чи фактів, які б спростовували зазначені обставини стороною захисту надано не було.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння злочину та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, не сприяв встановленню істини у справі, на його утриманні перебуває малолітня дитиини, обставини, які пом`якшують покарання повне та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, обставини, які обтяжують покарання відсутні, а тому покарання слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , яке є неможливим без ізоляції від суспільства, а також з метою попередження нових злочинів та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання, у зв`язку із застосуванням п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання, оскільки в обвинуваченого, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» є дитина, якій на день набрання чинності цим законом не виповнилось 18 років, а тому до нього слід застосувати п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 слід залишити ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати, вартість проведення судових експертиз у розмірі 13618,80 грн. слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та обрати покарання 3 /три/ роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

На підставі п. в ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на 3 /три/ роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 13618 /тринадцять тисяч шістсот вісімнадцять/ гривень 80 копійок процесуальних витрат.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: ОСОБА_1