Шаргородський районний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

м. Шаргород

справа № 152/428/20
провадження №1-м-152/1/20

Шаргородський районний суд Вінницької області
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,
встановив:
Суть питання, що вирішується
На підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та згідно заяви ОСОБА_4 від 06.11.2019 Міністерством юстиції України вирішується питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 з Російської Федерації в Україну для подальшого відбування покарання.
27.04.2020 Міністерство юстиції України звернулося з клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 , засудженого вироком Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 за ч.4 ст.111 КК РФ на одинадцять років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму.
У клопотанні Міністерство юстиції України просить суд: визначити за Кримінальним кодексом України (далі КК) правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з КК України; вирішити питання про виконання вироку Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат.
Позиції учасників справи
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, у клопотанні про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України просив судовий розгляд здійснювати без його участі. Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України неявка в судове засідання представника МЮ України не перешкоджає розгляду клопотання.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання Міністерства юстиції України підтримав частково, просив привести вирок суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити ч.2 ст.121 КК України як норму якою передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого визнаний винуватим вироком суду іноземної держави. Прокурор також висловив думку про те, що ОСОБА_4 слід визначити строк позбавлення волі - 10 років, строк відбування покарання обчислювати з 20.11.2017, у задоволенні вимоги автора клопотання про вирішення питання в частині виконання вироку про стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат - відмовити.
Встановлені судом обставини
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вироком Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , засуджено за ч.4 ст.111 КК РФ до одинадцяти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму (а.с. 5 17).
Вироком суду запобіжний захід ОСОБА_4 змінено з підписки про невиїзд і належної поведінки на взяття під варту з зали суду (а.с.5 - 17).
Строк відбування покарання вираховується з 20 листопада 2017 року.
Апеляційною ухвалою суду судової колегії у кримінальних справах суда Чукотського автономного округу від 06.02.2018 вирок Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 залишений без змін (а.с.18 20).
Вирок Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 набрав законної сили 06 лютого 2018 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку (а.с.21).
Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ ВК-4 УФСВН Росії по Магаданській області, початок строку 20 листопада 2017 року, кінець строку - 19 листопада 2028 року, що підтверджується довідкою т.в.о. начальника ФКУ ВК-4 УФСВН Росії по Магаданські області від 06.11.2019 (а.с. 23).
Станом на 06.11.2019 відбута частина покарання засудженим ОСОБА_4 складає 1 рік 11 місяців 17 днів, не відбута частина відповідно складає 09 років 13 днів, що підтверджується довідкою про відбуття покарання від 06.11.2019 (а.с.23).
У матеріалах справи наявна заява засудженого ОСОБА_4 про переведення його для подальшого відбування покарання в Україну (а.с.25); довідка про стан здоров`я засудженого ОСОБА_4 (а.с.27); характеристика на останнього, довідка про заохочення і стягнення, затверджені т.в.о. начальника ФКУ ВК-4 УФСВН Росії по Магаданській області від 06.11.2019 (а.с.28); ксерокопія паспорта громадянина України ОСОБА_4 ( а.с.30 38).
Згідно копії паспорта громадянина України, НОМЕР_1 , виданого Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 28 вересня 1996 року, місце реєстрації ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 (а.с. 37).
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_3 (а.с.36).
Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений набрав законної сили, строк який має відбувати засуджений складає більше шести місяців, засуджений згоден на передачу в Україну, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого був ухвалений вирок, являється злочином згідно із законодавством України, суд вважає, що матеріали, надані суду відповідають вимогам ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, тобто умови, передбачені ст.3 Конвенції 1983 року дотримані.
Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
Передача громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україну та порядок приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України передбачена главою 46 КПК України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.
У силу ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, констатує, що чинними на території України є Закони України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» та «Про ратифікацію Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків».
Зазначені Європейські конвенції згідно з положеннями ст. 9 Конституції України як чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Аналогічна правова норма закріплена у ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України».
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Згідно з положеннями частини 1 статті 9 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, держава виконання вироку визнає вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином міру покарання приводять у відповідність до законодавства держави де буде відбувати покарання особа.
Відповідно до ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків санкція (тобто призначене покарання) може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами а), d) статті 11 вказаної Конвенції встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Відповідно до ст.11 Конвенції1983 року про передачу засуджених осіб, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавством держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Поряд з цим, суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Пунктом 1 частини 4 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково.
За приписами ст. 607 КПК України питання про передачу осіб, засуджених судами України до позбавлення волі, для відбування покарання в державах, громадянами яких вони є, вирішується Міністерством юстиції України та згідно з ч. 4 ст. 606 КПК України у разі недотримання хоча б однієї з умов, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, Міністерство юстиції України може відмовити у передачі або прийнятті засудженого, якщо інше не передбачено цим Кодексом або міжнародним договором України, право вивчати та перевіряти матеріали, необхідні для передачі засуджених осіб, надано Міністерству юстиції, йому ж надається і право відмовити у передачі або прийнятті засудженого.
Відповідно до вимог частини третьої статті 609 Кримінального процесуального кодексу України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Частиною першою статті 610 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Поряд з цим, відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджений вироком Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017, дії ОСОБА_4 кваліфіковані судом за ч.4 ст.111 КК РФ, тобто за умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю небезпечного для життя людини, з застосуванням предмета, використовуваного в якості зброї, що спричинило по необережності смерть потерпілого до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Відповідно до Кримінального кодексу України, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило смерть потерпілого.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.
Оскільки санкцією ч. 2 ст.121 КК України максимальний строк позбавлення волі (10 років) є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави (11 років), то в силу вимог п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_4 на території України, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України - десять років.
При цьому суд виходить з положень про те, що покарання за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі ухвалення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі за санкцією статті, передбаченої законодавством держави виконання вироку.
Разом з тим, у виконанні вироку в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету Російської Федерації процесуальних витрат на правову допомогу захисника слід відмовити, оскільки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 120 КПК України, допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, надається за рахунок коштів Державного бюджету України і є безоплатною для підозрюваного, обвинуваченого.
Враховуючи вище наведене та керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ст.ст. 9, 11,12 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.7 КК України, ч.3 ст.120, ст.ст. 370, 372, 602, 603,607, 610, 614 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити частково.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , засуджено за ч.4 ст.111 КК РФ.

Визначити, що відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України ОСОБА_4 , передбачена частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 - десять років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вираховувати з 20 листопада 2017 року.

У виконанні вироку Чукотського районного суду Чукотського автономного округу від 20.11.2017 в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету Російської Федерації процесуальних витрат на правову допомогу захисника в сумі 37950 рублів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.

Суддя: ОСОБА_1