ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/77/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року задоволено клопотання слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «СУ-112» (ідентифікаційний код 36981934, 69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26 прим. 22), шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які визначені в п.14 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в т.ч. державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «СУ-112» (ідентифікаційний код 36981934, 69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26 прим. 22), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно зі змістом судового рішення, 26 вересня 2019 року слідчий Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що 02.08.2018 до Вознесенівського ВП надійшла заява про те, що невстановлена особа, знаходячись на території м. Запоріжжя, підробила протокол № 4 загальних зборів учасників ТОВ «СУ-112» (), на підставі якого ОСОБА_8 було виключено зі складу учасників та звільнено з посади директора ТОВ «СУ-112». В ході досудового розслідування встановлено, що 02.08.2018 до Вознесенівського ВП надійшла заява від ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що учасниками ТОВ «СУ-112» є фізичні особи: ОСОБА_11 (частка у статутному капіталі складає 70%) та ОСОБА_8 (частка > статутному капіталі складає 30%). Директором ТОВ «СУ-112» з 30 квітня 2015 року є ОСОБА_8 згідно протоколу ТОВ «СУ-112» № 2 від 29 квітня 2015 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.05.2015 р, а також витягом зЄДР від 29.05.2018 р№ 23651030. ТОВ «СУ-112» є власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку, площею 487,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2010 р, номер реєстрації НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Сімеїзької селищної ради; земельної ділянки, площею 400 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з видом дозволеного використання: індивідуальне житлове будівництво. Право власності зареєстровано згідно рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.02.2013 р. справа № 901/161/13-г; ухвали господарського-суду Автономної Республіки Крим від 04.03.2013г. справа № 901/161/13-г. Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств організацій і установ, статутний капітал ТОВ «СУ-112» складає 905 993.00 грн. Відповідно до тексту рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.02.2013 р. у справі № 901/161/13-г. статутний капітал підприємства сформовано саме за рахунок вказаного майна підприємства. ОСОБА_11 , яка володіє часткою 70% в статутному капіталі ТОВ «СУ-112», 02.10.2017 р. у порушення вимог Закону України «Про господарські товариства», незаконно виключила ОСОБА_8 зі складу засновників Товариства і привласнила собі його частку в розмірі 30%, що в грошовому вираженні становить 271 797 (двісті сімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто сім) гривень 90 копійок, а також призначила себе директором ТОВ. 27 жовтня 2017 ОСОБА_8 звернувся до Господарського суду Запорізької області з метою поновлення своїх прав як учасника та директора ТОВ «СУ- 112». В Рішенні Господарського суду Запорізької області від 15.03.2018 по справі № 908/2143/17, яке набрало законної сили 16.04.2018 зазначено, що рішення загальних зборів учасників ТОВ «СУ-112», , про виключення ОСОБА_8 зі складу учасників та звільнення з посади директора, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «СУ-112» №4 від 02.10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 02.10.2017 р. в реєстрі №1047 - визнано недійсним з моменту прийняття. Скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «СУ- 112», , проведену приватним нотаріусом Запорізького державного нотаріального округу ОСОБА_12 02.10.2017 р. № 2037977. На вимогу ухвали господарського суду Запорізької області у справі № 908/2143/17 від 09.01.2018 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради були надані копії документів реєстраційної справи № 2037977 від 02.10.2017. Відповідно до наданих Департаментом пояснень, передані приватним нотаріусом ОСОБА_12 документи були також оформлені з порушеннями. У той же час, після проведення незаконних реєстраційних дій та отримання установчих документів ТОВ «СУ-112», в яких було зазначено, що ОСОБА_11 є 100% власником та директором Товариства, остання здійснила відчуження майна підприємства. З інформації, що надала Федеральна служба державної реєстрації, кадастру і картографії на запит про надання виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об`єкт нерухомості на запит потерпілого встановлено, що: 25.10.2017 р. на підставі Договору купівлі-продажу (реєстр. № 90: 25:070201:95- 90/090/2017-1), укладеного між ТОВ «СУ-112» (від імені якого вже як директор діяла ОСОБА_11 ) і ОСОБА_13 зареєстрований перехід права власності на будівлю з кадастровим номером 90:25:070201:95, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 і на земельну ділянку з кадастровим номером 90:25:070201:74, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_14 (номер державної реєстрації права № 90:25:070201:95-90/090/2017-2). 29.11.2017 р на підставі Договору дарування (реєстр. № 90:25:070201: 95-90/090/ 2017-3) укладеного між ОСОБА_13 і ОСОБА_11 зареєстрований перехід права власності на вищевказані об`єкти за ОСОБА_11 (номер державної реєстрації права № 90:25:070201:95-90/090/2017-4). При цьому зазначений ОСОБА_13 не є цивільним чоловіком ОСОБА_11 та спільно проживає із нею з 2016 року. Окрім цього, згідно із відомостями. розміщеними на сайті Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_13 знаходиться в розшуку за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.5 ст.191 КК України. Крім того, жодних розрахунків з Товариством за договором купівлі-продажу ОСОБА_13 не проводилося, грошові кошти на розрахунковий рахунок Товариства не надходили. Відповідно до відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «СУ-112» (). Оскільки існує технічна можливість у такий саме спосіб виключити співучасника з ТОВ, нехтуючи нормами матеріального та процесуального права, тому не виключається повторний факт незаконних дій з боку ОСОБА_11 .

З метою запобігання повторних незаконних операцій із корпоративними правами та відчуження належного Товариству майна та з метою забезпечення виконання у подальшому судових рішень у кримінальному провадженні, збереження речових доказів, слідчий просив накласти арешт на майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України та відповідає завданням арешту майна.

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування, чому суд дійшов висновку про відсутність необхідності виклику власника майна. Суд не аргументував, які конкретно ризики змусили відступити від обов`язкового повідомлення власника майна, яким чином його явка перешкоджала меті забезпеченню арешту майна. Власник майна безпідставно не викликався у судове засідання з розгляду клопотання, це призвело до порушення права на судовий захист та можливості надати ґрунтовні заперечення по суті клопотання. Суд необґрунтовано обмежив принцип змагальності, недоторканності права власності, рівності перед законом та судом, обов`язковості фіксування судового засідання, яке проводилось без фіксації.

Вказує, що корпоративні права ТОВ «СУ-112» не є річчю, не є предметом матеріального світу, не могло зберегти на собі жодних ознак вчинення злочину та бути його знаряддям, воно не може вважатися речовим доказом в розумінні статті 98 КПК України. А тому суд в порушення ч.3 ст.170 КПК України не перевірив відповідність корпоративних прав критеріям речових доказів та протиправно наклав на них арешт. Матеріали справи не містять доказів того, що слідчим, прокурором оглянуто речовий доказ у вигляді «корпоративних прав» та складено відповідний протокол огляду. До того ж, оскаржувана ухвала взагалі не містить визначення того, що саме «корпоративні права» визнані речовим доказом в кримінальному провадженню. З оскаржуваної ухвали неможливо достеменно встановити, якому з зазначених критеріїв речового доказу відповідають корпоративні права ТОВ «СУ-112». Оскаржувана ухвала не містить обґрунтування віднесення корпоративних прав до категорії «речових доказів». Більш того, зі змісту ухвали неможливо встановити, чи визнані корпоративні права ТОВ «СУ-112» речовим доказом відповідною постановою слідчого. Слідчий суддя лише обмежився цитуванням статті 98 КПК України і на цій підставі протиправно наклав арешт на майно, не перевіривши при цьому відповідність арештованих корпоративних прав критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Слідчим суддею не обґрунтовано, яким чином накладення арешту на корпоративні права ТОВ «СУ 112», які належать ОСОБА_11 сприятиме цілям та завданням кримінального провадження. Жодної необхідності у накладенні арешту на корпоративні права не було та не може бути. ОСОБА_11 як власник 70% корпоративних прав не має жодного наміру відчужувати власну частку в статутному капіталі на користь третіх осіб. З моменту набуття статусу учасника ТОВ «СУ-112», ОСОБА_11 жодного разу не виходила з складу учасників, не вчиняла жодних дій, направлених на зміну учасників товариства, не продавала свою частку та не пропонувала її до продажу третіх осіб. За таких обставин, слідчий суддя не встановив необхідності у накладенні арешту на корпоративні права, що є підставою для його скасування.

Корпоративні права з огляду на їх неречовий, нематеріальний характер неможливо використати в якості доказу у кримінальному провадженні. З огляду на те, що накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_11 , яка навіть не є учасником кримінального провадження та при цьому набула права власності на частку в статутному капіталі на законних підставах, арешт є явно не розумним та неспіврозмірим завданням кримінального провадження. Частка в статутному капіталі, яка належить ОСОБА_11 та становить 70%, не була предметом злочинного посягання. Слідчий суддя взагалі не досліджував питання наслідків арешту майна для власника корпоративних прав ОСОБА_11 , обмеживши не лише право розпорядження корпоративними правами, а й користуватися і володіти ними, тобто припинив право власності законного власника ОСОБА_11 на корпоративні права, оскільки вона позбавлена можливості реєструвати будь-які зміни до Єдиного державного реєстру, зокрема, щодо зміни керівника, засобів зв`язку, місцезнаходження юридичної особи і таке інше. Фактично, слідчий суддя вийшов за межі наданих повноважень, передбачених главою 17 КПК України, оскільки жодною нормою КПК України не передбачено право забороняти проводити реєстраційні дії. Заборона реєстраційних дій тягне за собою ширші обмеження, ніж арешт корпоративних прав, оскільки у випадку арешту учаснику забороняється розпоряджатися своїми корпоративними правами (продавати, дарувати, відчужувати, міняти тощо), проте загальні збори учасників уповноважені вирішувати будь-які питання, включені до порядку денного щодо зміни керівника, місцезнаходження, засобів зв`язку, видів економічної діяльності, затвердженої нової редакції установчих документів. У випадку повної заборони реєстраційних дій, учасники не мають права приймати рішення з будь-яких важливих питань для господарської діяльності товариства.

Звертає увагу суду, що викладені фактичні обставини не свідчать про наявність кримінального правопорушення. А навпаки, між учасниками ТОВ «СУ -112» ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник корпоративний конфлікт щодо управління товариством. Тобто суд фактично своєю ухвалою, якою заборонив державному реєстратору проводити реєстраційні дії, втрутився у зазначений корпоративний конфлікт на користь однієї з сторін. Зазначивши про кваліфікацію можливих протиправних діянь у ч.3 ст.190 КК України слідчий не обґрунтував, в чому полягає спосіб вчинення шахрайства - обман або зловживання довірою, а тому слідчий суддя дійшла помилкового висновку про обґрунтованість клопотання, в клопотання відсутній склад кримінального правопорушення. Ті дії, які начебто стало підставою для здійснення досудового розслідування є повністю правомірними.

Також зазначає, що власник майна ОСОБА_11 не викликалась в судове засідання під час розгляду клопотання, копію ухвали не отримувала, про прийняте судом рішення дізнались випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень 24 грудня 2019 року, апеляційна скарга була подана 27 грудня 2019 року, а тому строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення; якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що клопотання слідчого розглядалося без власника майна ОСОБА_11 , про прийняте судове рішення стало відомо 24 грудня 2019 року, апеляційна скарга була подана 27 грудня 2019 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У вищевказаному клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні слідчого, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно, відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріали клопотання містять достатньо підстав вважати, що необхідно накласти арешт на корпоративні права ТОВ «СУ-112», оскільки вони є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій та речовими доказами по кримінальному провадженню.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «СУ-112» (ідентифікаційний код 36981934, 69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26 прим. 22), в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою збереження речових доказів, оскільки корпоративні права ТОВ «СУ-112» є предметом кримінально протиправних дій, тобто вказане майно відноситься до предметів, що відповідають критеріям, зазначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України.

На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з ЄРДР за №0001938 від 03 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та інші копії документів, якими, на думку слідчого, обґрунтовується клопотання. Також на підтвердження даних обставин прокурором надано постанову слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 від 24 вересня 2019 року, якою визнано корпоративні права ТОВ «СУ-112» речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначені матеріали досудового розслідування дають підстави вважати, що арештоване майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, та відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Не накладення арешту на зазначене майно може призвести до можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про недодержання слідчим вимог ст.170 КПК України, та відсутність у суду правових підстав для накладення арешту колегія суддів вважає безпідставними.

Твердження апелянта, що оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування, чому суд дійшов висновку про відсутність необхідності виклику власника майна, не аргументовано, які конкретно ризики змусили відступити від обов`язкового повідомлення власника майна, яким чином його явка перешкоджала меті забезпеченню арешту майна, є слушними, проте, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки слідчим суддею враховано вимоги ч.2 ст.172 КПК України, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, оскільки прокурором в клопотанні обґрунтовано, що існує ризик того, що вказані особи, дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, почнуть здійснювати перешкоди, що унеможливлять накладення арешту та у подальшому створить додаткові перешкоди пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_11 немає ніякого відношення до цього кримінального провадження, а в клопотанні слідчого не міститься обґрунтування її причетності до цього провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки арешт на вилучене майно був накладений саме для збереження речових доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя, в порушення вимог ч.4 ст.173 КПК України, застосував найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, обмеживши не лише право розпорядження корпоративними правами, а й користуватися і володіти ними, тобто припинив право власності законного власника ОСОБА_11 на корпоративні права, через що вона позбавлена можливості реєструвати будь-які зміни до Єдиного державного реєстру, зокрема, щодо зміни керівника, засобів зв`язку, місцезнаходження юридичної особи і таке інше, що призвело до зупинення підприємницької діяльності та до фінансових витрат, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду представником власника майна не було надано ніяких доказів на підтвердження цього факту. Обраний слідчим суддею вид обтяження жодним чином не перешкоджає господарській діяльності власників корпоративних прав, оскільки не позбавляє їх права володіння і користування зазначеними об`єктами. Заборона стосується лише запобіганню відчуження даних об`єктів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність журналу судового засідання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без участі сторін, а тому фіксація судового засідання не здійснювалась відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

Отже, ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172, 173, 370, 372 КПК України, порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою її скасування або зміну, колегія суддів не вбачає. А доводи апеляційної скарги не спростовують правильності рішення слідчого судді щодо задоволення клопотання про арешт майна.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи з нових обставин, які ймовірно можуть бути встановлені у подальшому, ОСОБА_11 , як власник майна, не позбавляється права звернутися до слідчого судді згідно норм ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «СУ-112» (ідентифікаційний код 36981934, 69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26 прим. 22), шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації, які визначені в п.14 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в т.ч. державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «СУ-112» (ідентифікаційний код 36981934, 69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 26 прим. 22), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4