У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 400 012 45 від 02 лютого 2014 року стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого водієм ПрАТ Галичина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 08.10.2012 Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 198 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,-
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбута частина покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2012 року та остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у виді домашнього арешту, а строк відбування покарання обчислювати з моменту його затримання у порядку виконання вироку.

Постановлено стягнути:

- з ОСОБА_8 на користь держави 14.190,26 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1.815,82 грн. процесуальних витрат;

- з ПрАТ Галичина на користь ОСОБА_11 17.397,83 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100.000 грн. на відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 200.000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 01 лютого 2014 року, приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи під впливом наркотичних речовин (барбітурати), керуючи технічно справним вантажним автомобілем ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Вершигори, зі сторони вул. Райдужної в напрямку ринку Десна в м. Києві, зі швидкістю 60 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці - 40 км/год. У цей час навпроти ринку Десна на тротуарі стояла пішохід ОСОБА_13 .
У порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б, 2.9 а, 10.1, 12.9 б Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не переконавшись, що це буде безпечним, змінив напрямок свого руху ліворуч, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та навпроти б. № 10 по пр-ту Ватутіна в м. Києві, виїхав за межі проїзної частини, а саме: на тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 445/Е від 14 квітня 2014 року, потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного у з формуванням геморагічного вогнища у правій скроневій частці, травматичного ірахноїдального крововиливу, субдуральної гігроми зліва над лобною часткою, зломів верхньої та медіальної стінок правої орбіти (передня черепна ямка), забійної и лобної ділянки справа, синця на повіках правого ока з субкон`юнктивальним крововиливом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень /за критерієм небезпеки для життя/.
Порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи (технічного стану т/з) за № 67/ат від 11 лютого 2014 року, встановлено, що на момент огляду автомобіля ГАЗ-33021 д.н.з. НОМЕР_1 , гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходяться в працездатному стані, експертом не виявлено будь-яких ознак, які б свідчили про їх несправність.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи по дослідженню механізму даної ДТП № 234/ат від 28 квітня 2014 року, згідно якої: в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_8 регламентуються вимогами п.п. 10.1 та 12.9 б Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти виїзду за межі проїзної частини та наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , з технічної точки зору, експертом вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 12.9 б Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на те, що, як убачається з журналу судового засідання від 12.07.2018 (а.п. 219-221 т. 2), прокурором долучено до матеріалів висновки судових експертиз з оголошенням в суді короткого змісту зазначених документів. Проте, суд першої інстанції обмежився долученням документів до матеріалів провадження та, в порушення вимог ч. 1 ст. 23 КПК України, безпосередньо в судовому засіданні не дослідив відомості, що в них містяться, як докази, чим грубо було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 та його процесуальне право на висловлювання в судовому засіданні своєї думки щодо долучених прокурором доказів, що, в свою чергу, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, постановляючи обвинувальний вирок, обґрунтував доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 письмовими доказами, які не були предметом безпосереднього дослідження, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою ДТП від 01 лютого 2014 року з фототаблицею; протоколом огляду місця події від 01 лютого 2014 року з ілюстрованою таблицею; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів; довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0981076 від 03 липня 2018 року, згідно якої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є першої б групи інвалідності, загального захворювання; висновком експерта № 445/Е від 14 квітня 2014 року; висновком експерта № 67/ат від 11 лютого 2014 року з ілюстрованою таблицею; схемою розташування дорожніх знаків; висновком експерта № 234ат від 28 квітня 2014 року. А тому, на переконання сторони захисту, наведенні порушення кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону.
Також, як вказує захисник, має місце невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, на які є посилання у вироку, оскільки у тексті вироку викладено не всі показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а лише ті, які на думку суду, доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 .
Звертається увага і на те, що, здійснюючи огляд автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ні старший слідчий відділення розслідування ДТП Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_16 , ні слідчий Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 не мали ухвали слідчого судді, яка б давала їм таке право, а також не було і добровільної згоди власника цього автомобіля на його огляд. Одночасно враховуючи те, що слідчий у порядку визначеному ч. 3 ст. 233 КПК України невідкладно після здійснення таких дій не звертався до слідчого судді з клопотанням про проведення огляду, а відтак не отримав відповідного дозволу, - то очевидним є той факт, що ця слідча (розшукова) дія проведена з порушенням її суттєвих умов, що є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а отримані у такий спосіб докази у вигляді Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року, що складений в період часу з 14 год. 50 хв. по 17 год. 45 хв. за участі понятих та спеціаліста ОСОБА_18 та Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року, складений в період часу з 14 год. 15 хв. по 15 год. 00 хв., слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 з додатками до них - є недопустимими.
Акцентує захисник увагу і на тому, що огляд та дослідження автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , який у розумінні припису ч. 2 ст. 233 КПК України є іншим володінням особи, також проведено з порушенням суттєвих умов, що є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а отриманий у такий спосіб доказ у вигляді Висновку експерта № 67/ат від 11 лютого 2014 року, як і висновок автотехнічної експертизи, який також є похідним від протоколу огляду місця події, - є недопустимими доказами у провадженні, як указують приписи ч. 5 ст. 101 КПК України.
Звертається увага стороною захисту і на те, що в медичній карті стаціонарного хворого № 3065/332/517 із Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на ім`я ОСОБА_13 , 1963 року народження, на 14 рентгенівських знімках, 2 МРТ знімках міститься інформація про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати (діагноз), а тому, як зазначає захисник, очевидним є той факт, що така інформація належить до лікарської таємниці, а відтак - є охоронюваною законом таємницею, доступ до якої має здійснюватися з дотриманням порядку, встановленого у Главі 15 КПК України.

Підсумовуючи, захисник вважає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 411 КПК України, є підставою для скасування чи зміни вироку.

В апеляційній скарзі представника ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 висловлена вимога щодо зміни вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_13 до ПрАТ Галичина про стягнення матеріальної і моральної шкоди, з постановленням рішення щодо відмови ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в цивільних позовах до ПрАТ Галичина про стягнення матеріальної і моральної шкоди в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_9 в інтересах ПрАТ Галичина вказує, що розмір заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - є явно завищеним, не відповідає вимогам розумності і справедливості, докази наявності моральної шкоди саме у заявленому розмірі - відсутні, а суд першої інстанції, в порушення законодавства, не з`ясував - чи було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1 , не залучив до участі у провадженні страхову компанію та безпідставно поклав відшкодування усієї шкоди - матеріальної та моральної виключно на ПрАТ Галичина, без урахування лімітів відповідальності страхової компанії.

Від інших учасників у провадженні апеляційних скарг не надходило.

Потерпіла ОСОБА_13 та представник ПрАТ Галичина адвокат ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, неявка яких у судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на підтримку доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в повному обсязі, пояснення прокурора, потерпілого ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог як захисника інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , так і представника інтересів ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши журнал судового засідання на задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг в обсязі, зокрема підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіло потерпілій ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину свою визнав повністю та показав, що 01 лютого 2014 року, приблизно о 14 год. 00 хв., він перебував в стані наркотичного сп`яніння та, керуючи технічно справним автомобілем ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , як водій ПрАТ Галичина, рухався по проїзній частині вул. Вершигори зі сторони вул. Райдужна в напрямку ринку Десна в м. Києві зі швидкістю 60 км/год. та не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини - на тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 .
Потерпілим шкоду не відшкодовував.

Свою вину обвинувачений ОСОБА_8 визнав повністю і в суді апеляційної інстанції.

Потерпілий ОСОБА_11 суду першої інстанції показав, що учасником дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталась 01 лютого 2014 року, була його дружина - ОСОБА_13 .
За час, що пройшов з події ДТП, ОСОБА_13 була близько семи разів на реабілітації в лікарні і тільки нещодавно виписалася з неї.
Після ДТП вона прикута до інвалідного візка, погано говорить, тому цивільний позов підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 показала, що 01 лютого 2014 року, вона на зупинці громадського транспорту Райдужна чекала маршрутне таксі, коли відчула сильний потужний удар з правої сторони, внаслідок чого втратила свідомість.
Після того, як свідомість повернулася, вона побачила жінку та дівчину, які були в крові.
Водій з місця пригоди зник, тому його обличчя вона не бачила.

На такі ж обставини вказала суду першої інстанції і свідок ОСОБА_15 , пояснивши, що 01 лютого 2014 року, вона стояла на зупинці громадського транспорту по пр. Ватутіна, біля ринку Десна, спиною по відношенню до руху транспортного засобу, водій якого здійснив на неї та інших людей, які стояли на зупинці, наїзд, тому в момент ДТП відчула тільки удар та втратила свідомість.
Коли прийшла до свідомості, то побачила, що поруч лежить ще дві жінки та присутні працівники медичної допомоги.

Доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що у вироку не викладені повністю показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , а лише ті, які на думку суду, доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 - не заслуговують на увагу, оскільки показання вказаних свідків у судовому рішенні викладені з достатньою повнотою, а з апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не випливає, які ж показання вказаних свідків, що можуть вплинути на правильність прийняття рішення у провадженні, не взяв до уваги суд першої інстанції.
Водночас слід зауважити, що дослівне цитування у судовому рішенні показань свідків у відповідності до звукозапису процесу, як на це послався захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, - кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування й дослідженими в судовому засіданні доказами, що є належними та допустимими, так як вони прямо//непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, яка його вчинила, та інші обставин, які мають значення для кримінального провадження, що отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

А саме, згідно даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою ДТП від 01 лютого 2014 року з фототаблицею, що проведений ст.слідчим відділенням розслідування ДТП Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_16 за участі понятих та спеціаліста ОСОБА_18 , у ньому зафіксовано факт наїзду на пішохода по пр. Ватутіна, б. 10, від вул. Райдужної в напрямку вул. Вершигори, при виїзді автомобіля марки ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , за межі проїзної частини, при цьому автомобіль має пошкодження у вигляді деформації передньої частини зліва, а саме: лівої блокфари та зміщення її з кріплення, бампер з лівої сторони, деформація лівого крила, пошкодження /тріщини/ лобового скла зі сторони водія (а.п. 147-170 т. 2).

У відповідності з висновком експерта ОСОБА_18 № 67/ат від 11 лютого 2014 року з ілюстрованою таблицею, на момент огляду гальмівної системи, рульового управління, ходової частини досліджуваного автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , не виявлено будь-яких ознак, які б свідчили про їх несправність, тобто вони знаходяться в працездатному стані (а.п. 182-189 т. 2).

Згідно схеми розташування дорожніх знаків, по вул. Вершигори навпроти будинку № 8 (по пр. Ватутіна), в м. Києві, відповідно до загальноміської бази даних дислокації технічних засобів регулювання дорожнього руху станом на 01 лютого 2014 року, на вищевказаній ділянці дороги передбачені знаки 3.29 Обмеження максимальної швидкості (40 та 20 км/год.) (а.п. 190-192 т. 2), що відповідає даним протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року (а.п. 149 т. 2).

Як указують дані протоколу огляду місця події від 01 лютого 2014 року з ілюстрованою таблицею, що проведений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 за участі понятих, автомобіль ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору з будкою, на якій напис Галичина, розташований на дорозі, на кутку будинку № 10, по пр. Ватутіна.
На автомобілі наявні пошкодження: з правої передньої сторони на фарі, вм`ятина на правому крилі та пошкодження лакофарбового покриття, з правої сторони зміщена пластина переднього бамперу, зліва відламано частину бампера, розбита ліва фара, пошкоджено лакофарбове покриття лівого крила.
Автомобіль перебуває у задовільному стані, стрілка спідометру на позначці 0.
Попереду автомобіля два чітких сліди чорного кольору, на асфальті гальмування, лобове скло має тріщину з лівої водійської сторони, всередині двері зачинені.
Сам автомобіль стоїть під кутом 45° зі сторони вул. Райдужна і 30 м. назад зі сторони напрямку руху вказаного автомобіля, а саме в напрямку Московського мосту по пр. Ватутіна видні чіткі сліди виїзду з зустрічної смуги руху.
При відкритті кузова виявлені продукти харчування, при відкритті капоту - гальмівна рідина, стан повний (а.п. 171-174 т. 2).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що, здійснюючи огляд автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ні ст.слідчий відділення розслідування ДТП Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_16 , ні слідчий Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 не мали ухвали слідчого судді, яка б давала їм право на здійснення огляду, а також не було і добровільної згоди власника цього автомобіля на його огляд, а тому огляд автомобіля не повинен був проводитися, - не узгоджується з положеннями кримінального процесуального закону, оскільки огляд місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року, у тому числі транспортного засобу, що на ньому розташований, проводився у відповідності до вимог ст.ст. 98, 100, 223, 237 КПК України, у тому числі з встановленням видимих механічних пошкоджень транспортного засобу, на якому була вчинена дорожньо-транспортна пригода, без проникнення у цей автомобіль у розумінні положень ст. 233 КПК України.

Як, слідчий у присутності понятих за участі спеціаліста саме увійшов до іншого володіння особи, зміст і процедура чого регламентована ч. 3 ст. 233 КПК України, а саме автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , де було виявлено пошкодження у вигляді деформації передньої частини зліва, а саме: лівої блокфари та зміщення її з кріплення, бампер з лівої сторони, деформація лівого крила, пошкодження /тріщини/ лобового скла зі сторони водія чи з правої передньої сторони на фарі, вм`ятина на правому крилі та пошкодження лакофарбового покриття, з правої сторони зміщена пластина переднього бамперу, зліва відламано частину бампера, розбита ліва фара, пошкоджено лакофарбове покриття лівого крила - з апеляційної скарги захисника не видно.

Виявлення в автомобілі ззовні, без проникнення до нього, при відкритті кузова - продуктів харчування та при відкритті капоту - гальмівної рідини, на переконання колегії суддів, не є проникненням до іншого володіння особи і не потребувало ухвали слідчого судді, ще і за тим, що ці обставини не лягли та і не могли лягти в обвинувачення ОСОБА_8 , який як водій перевозив продукти харчування ПрАТ Галичина, коли вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

А тому, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року, що складений в період часу з 14 год. 50 хв. по 17 год. 45 хв. ст.слідчим відділення розслідування ДТП Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_16 за участі понятих та спеціаліста/експерта ОСОБА_18 та протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 лютого 2014 року, складений в період часу з 14 год. 15 хв. по 15 год. 00 хв., слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 з додатками до них - є допустимими доказами у провадженні, як на те вказують положення ст. 86 КПК України, оскільки вони складені у порядку, встановленому КПК України, а саме огляд проведений з дотриманням положень кримінального процесуального закону.

За висновком експерта № 234/ат від 28 квітня 2014 року, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , регламентуються вимогами п.п. 10.1 та 12.9 б Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці, водій автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти виїзду за межі проїзної частини та наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , з технічної точки зору, експертом вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 12.9 б Правил дорожнього руху України.
Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України (а.п. 193-199 т. 2).

Правильність висновків № 67/ат від 11 лютого 2014 року та № 234/а від 28 квітня 2014 року по їх змісту в апеляційній скарзі не оспорені, а оскільки вони ґрунтуються на належних доказах, отриманих у передбачений законом порядку, які досліджені судом, вказані висновки - є належними доказами у провадженні.

На підставі висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 000629 від 01 лютого 2014 року лікаря КМНКЛ Соціотерапія ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час огляду в 18 год 10 хв. 01 лютого 2014 року перебуває у стані наркотичного (барбітурати) сп`яніння (а.п. 175 т. 2).

Згідно висновку експерта № 445/Е від 14 квітня 2014 року, при поступленні до стаціонару 01.02.2014 року о 14 годині 30 хвилин у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічного вогнища у правій скроневій частці, травматичного субарахноїдального крововиливу, субдуральної гігроми зліва над лобною часткою, переломів верхньої та медіальної стінок правої орбіти (передня черепна ямка), забійної рани лобної ділянки справа, синця на повіках правого ока з субкон`юнктивальним крововиливом. Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації, з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок дії тупого предмету /предметів/, могли утворитись, у термін вказаний у постанові, тобто 01.02.2014 року, при транспортній травмі /травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом/. В момент первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_13 знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла. За ступенем тяжкості вищевказана відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження /за критерієм небезпеки для життя/. Згідно даних токсологічного аналізу крові №936 від 02.02.2014 року - в крові ОСОБА_13 не виявлений етиловий спирт (а.п. 176-180 т. 2).

Не є беззастережними доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що в медичній карті стаціонарного хворого № 3065/332/517 із Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на ім`я ОСОБА_13 , 1963 року народження, на 14 рентгенівських знімках, 2 МРТ знімках міститься інформація про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати (діагноз), що є лікарської таємницею, а, відтак, є охоронюваною законом таємницею, доступ до якої має здійснюватися з дотриманням порядку, встановленого у Главі 15 КПК України - оскільки дійсно з дослідницької частини висновку № 445/Е видно, що для проведення експертизи надано: медична карта стаціонарного хворого, 14 рентген знімків та 2 МРТ знімки (а.п. 177 т. 2).

Проте, захисник не вказав, що вони отримані без дотримання процедури, що передбачена кримінальним процесуальним законом.
Будь-яких клопотань для дослідження цього питання стороною захисту не заявлялося, як не поставлено під сумнів і правильність даних висновків.

Доказів про те, що потерпіла ОСОБА_13 не давала згоду на розкриття щодо неї лікарських документів - матеріали провадження не містять.
Не вказала на такі обставини і сторона захисту, у тому числі і в суді апеляційної інстанції.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

На підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0981076 від 03 липня 2018 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є першої б групи інвалідності, загального захворювання, довічно (а.п. 146 т. 2).

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції обмежився долученням документів до матеріалів провадження та, в порушення вимог ч. 1 ст. 23 КПК України, безпосередньо в судовому засіданні не дослідив відомості, що в них містяться, як докази, чим грубо було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 та його процесуальне право на висловлювання в судовому засіданні своєї думки щодо долучених прокурором доказів, що, в свою чергу, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - не узгоджуються з матеріалами провадження, оскільки дійсно, як указують дані журналу судового засідання від 12 липня 2017 року, після вислуховування думки учасників провадження у зв`язку з заявленим клопотанням прокурора про доручення до матеріалів провадження письмових доказів у провадженні, на його задоволення до матеріалів провадження були долучені: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою ДТП від 01 лютого 2014 року з фототаблицею; протокол огляду місця події від 01 лютого 2014 року з ілюстрованою таблицею; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0981076 від 03 липня 2018 року, згідно якої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є першої б групи інвалідності, загального захворювання; висновок експерта № 445/Е від 14 квітня 2014 року; висновок експерта № 67/ат від 11 лютого 2014 року з ілюстрованими таблицями; схема розташування дорожніх знаків; висновок експерта № 234/ат від 28 квітня 2014 року (а.п. 219-221 т. 2), після чого захиснику було надано час для ознайомлення з ними, і які вже досліджувалися судом, як указують дані журналу, у судовому засіданні 17 липня 2017 року за участі захисника ОСОБА_7 , який при цьому не ставив питання щодо неповного дослідження того чи іншого доказу, як і не був позбавлений можливості звернути увагу суду при їх дослідженні на ті чи інші обставини, що викладені у цих доказах (а.п. 2 т. 3).

Водночас слід вказати, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю визнавав, а тому є незрозумілою позиція захисту щодо неповного дослідження змісту вказаних доказів у провадженні, щодо яких захисник ОСОБА_7 поставив лише питання про визнання їх недопустимими, як отриманими в порушення порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_8 основне і додаткове покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ґрунтовно до ОСОБА_8 застосовані і положення ст. 71 КК України, оскільки злочин за досліджуваним вироком він учинив під час іспитового строку, встановленого йому вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2012 року при призначенні покарання за ст. 198 КК України у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Правильність стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 14.190,26 грн. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_13 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги (а.п. 9-12 т. 1) - в апеляційних скаргах не оспорюється.

Що стосується апеляційних вимог представника ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 щодо неналежного та неправильного розв`язання цивільного позову потерпілих (а.п. 52-84, 109-116 т. 1), то слід вказати наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як указують приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди.
Отже, особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що узгоджується з приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Якщо ж особа у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку подала позовну заяву до винної особи, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.
Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб?єктом правовідносин інших засобів правового захисту.

Як указують матеріали провадження, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за своїм розсудом звернулися з позовом про відшкодування заподіяної шкоди до власника джерела підвищеної небезпеки автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 - ПрАТ Галичина.

При цьому, потерпілі не зобов?язані були звертатися з позовом до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди.

Суд же у кримінальному провадженні, як регламентовано ч. 3 ст. 26 КПК України, розглядає лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

А тому, доводи представника ПрАТ Галичина ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не з`ясував, чи було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , не залучив до участі у справі страхову компанію, та як наслідок безпідставно поклав відшкодування усієї шкоди на ПрАТ Галичина, без урахування лімітів страхової відповідальності - не ґрунтуються на законі, ще і за тим, що з часу залучення до участі у провадженні як цивільного відповідача ПрАТ Галичина - щонайменше з 10 жовтня 2018 року (а.п. 27-28, 34-35, 36-37, 44 т. 3), станом на 27 листопада 2018 року, коли було ухвалено вирок суду, ПрАТ Галичина будь-яких клопотань з цього приводу не заявляло, як і не надало суду першої інстанції з оспорюваного питання будь-яких документів.

Правильність визначення сум грошових стягнень в апеляційній скарзі представником ПрАТ Галичина адвокатом ОСОБА_9 носять узагальнюючий характер та не розкривають змісту, чому розмір заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є явно завищеним та не відповідає вимогам розумності і справедливості, за відсутності доказів наявності моральної шкоди саме у заявленому розмірі.

Проте, задоволення цивільних позовів суд першої інстанції мотивував наступним.

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що вартість понесених потерпілим ОСОБА_11 витрат на лікування хворої дружини ОСОБА_13 складає 17.397,83 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував, за яких обставин кримінального правопорушення і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілі та цивільні позивачі вказують на пов`язані з нею втрати, з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та задовольнив вимоги потерпілих і цивільних позивачів у повному обсязі.

Процесуальні витрати з ОСОБА_8 стягнуті відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Отже, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника ПрАТ Галичина адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 400 012 45 від 02 лютого 2014 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3