УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000750 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки на даний час в судовому засіданні ще не допитано двох свідків, які з врахуванням певних обмежень транспортного сполучення в умовах карантину не мають можливості прибути в судове засідання, а строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 23 травня 2020 року, в зв`язку з чим виникла обґрунтована необхідність у його продовженні та зазначив, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу, які не зменшилися та можуть виражатися у можливості переховування обвинуваченого від суду, його незаконному впливі на свідків, крім того зазначив, що ОСОБА_4 ніде не працював, не має достатніх коштів для проживання, в зв`язку з цим може вчинити нові кримінальні правопорушення, вважає, що будь-який інший запобіжний захід є недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Захисник обвинуваченого щодо продовження стосовно його підзахисного міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, на його думку посилання прокурора на те, що обвинувачений чинитиме тиск на свідків, які не були допитані в судовому засіданні є припущенням, оскільки жодним чином не підтверджується, а також зазначив, що неявка свідків в судове засідання не може бути підставою для продовження строків тримання під вартою його підзахисного.

Захисник також наголосив на тому, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та вважає, що обвинувачений перевищив межі необхідної оборони, що може бути доведено. Враховуючи, що його підзахисний має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, більше року, а саме з березня 2019 року, перебуває під вартою, впливу на свідків як до затримання так і під час перебування в слідчому ізоляторі не мав, існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, буде вчиняти інші злочини жодним доказом не підтверджується. Таким чином, захисник вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам КПК України, а саме не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зазначив, що підозра відносно його підзахисного є не обґрунтованою та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Відтак, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та зазначив, що носіння електронного браслету зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника, просив відмовити в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та повідомив, що в лютому місяці 2018 року до нього застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який протягом двох місяців жодного разу не був ним порушений. Також зазначив, що від слідства не переховувався, має матір, якій бажає допомогти матеріально, влаштувавшись на роботу. Відтак просив обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого суд приходить до наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою спливає 23 травня 2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує, що останній обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а також, наявність ризиків, передбачених пунктами ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, можливість його уникнення від явки до суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, крім того, суд враховує необхідність допиту ще двох свідків по даному кримінальному провадженню та з ціллю уникнення тиску на них, з метою охорони загальносуспільних прав та інтересів унеможливлення впливу на потерпілого вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою ще на два місяці.

Відтак з врахуванням вище зазначеного обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не сприятиме його належній процесуальній поведінці.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 139, 140, 144, 177, 183, 327, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, -

ухвалив:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 місяці, тобто до 18 липня 2020 року включно.

Копії ухвали направити начальнику Смілянського ВП, начальнику Черкаського СІЗО та обвинуваченому ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду Апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2020 року.

Головуючий: ОСОБА_1