ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2520/19 Справа № 183/7385/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001562, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- 01.03.2016 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вказане покарання поглинуто за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 19.01.2016 р., та 07 березня 2018 року звільнений з Криворіжської виправної колонії за відбуттям терміну покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України - п`ять років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 187 КК України - вісім років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання: 18 жовтня 2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття призначеного судом покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.10.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.
Позов ОСОБА_8 задоволено, стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 3 800 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Приблизно о 17 год. 45 хв. 04 серпня 2018 р. ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 28 по вул. Гетьманській в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, відкрито, шляхом ривку, викрав у ОСОБА_9 сумку, в якій знаходились: мобільний телефон вартістю 450 грн., сім-картка вартістю 50 грн. Далі ОСОБА_7 , не зважаючи на вимоги ОСОБА_9 повернути викрадене, утримуючи в руках викрадене майно, втік з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 500 грн.
Приблизно о 21 год. 50 хв. 01 вересня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився поблизу під`їзду № 4, будинку № 5 по вул. З. Білої м. Новомосковська Дніпропетровської області, зайшов слідом за ОСОБА_10 до кабіни ліфту вказаного під`їзду, де шляхом розбійного нападу, дістав з кишені балон з речовиною невідомого походження (газу), почав вибризкувати із балону речовину в обличчя останнього та шляхом ривка заволодів барсеткою вартістю 492 грн., в якій знаходились мобільний телефон вартістю 2 902 грн. 13 коп., сім-картка вартістю 50 грн., банківська картка, флеш карта вартістю 129 грн., пенсійне посвідчення, які належать ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3 591 грн. 13 коп.
Також о 23 год. 21 хв. 01 вересня 2018 р. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з банкомату банку ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому із зовнішньої сторони будинку № 40, по вул. Сучкова, м. Новомосковська Дніпропетровської області, з розрахункового рахунку картки банку АТ КБ «ПриватБанк», таємно викрав грошові кошти у сумі 3 000 грн., які належали ОСОБА_10 .
Після цього, 02 вересня 2018 р. в період часу з 23 год. 04 хв. по 23 год. 08 хв. ОСОБА_7 з вищевказаного банкомату, з розрахункового рахунку картки банку викрав грошові кошти у сумі 20 000 грн., які належали ОСОБА_10 .
О 06 год. 24 хв. 03 вересня 2018 р. ОСОБА_7 з того ж самого банкомату банку ПАТ КБ «ПриватБанк», з розрахункового рахунку картки банку, таємно викрав грошові кошти у сумі 13 400 грн., які належали ОСОБА_10
03 вересня 2018 р. в період часу з 13 год. 39 хв. по 13 год. 44 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в магазині «Мобілюкс» за адресою: вул. Сучкова, 19, м. Новомосковська Дніпропетровської області, здійснив покупку товарів на суму 560 грн., надавши для розрахунку картку банку АТ КБ «ПриватБанк», тим самим таємно викрав грошові кошти в сумі 560 грн., які належать ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 36 960 грн.
Крім цього, приблизно о 18 год. 00 хв. 12 вересня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився у приміщенні спортивної зали «Центру позашкільної роботи», розташованої на площі Героїв, 3, м. Новомосковська Дніпропетровської області, де повторно скоїв крадіжку мобільного телефону, вартістю 534 грн., сім-карти вартістю 50 грн. та музичної колонки, які належать ОСОБА_11 , мобільного телефону 1 091 грн. 20 коп., сім-карти вартістю 50 грн., які належать ОСОБА_12 , на загальну суму 3 415 грн. 70 коп. Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_12 на суму 1 141 грн. 20 коп., ОСОБА_11 на суму 2 274 грн. 50 коп.
Приблизно о 12 год. 55 хв. 13 вересня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився у приміщенні роздягальні «Новомосковського коледжу Національної металургійної академії України», розташованої по вул. Г. Зелінського, 16, м. Новомосковська Дніпропетровської області, та таємно скоїв крадіжку мобільного телефону вартістю 4 049 грн., який належить ОСОБА_8 , мобільного телефону вартістю 4 259 грн. 60 коп., який належить ОСОБА_13 , мобільного телефону вартістю 4 465 грн., який належить ОСОБА_14 , на загальну суму 12 773 грн. 60 коп., спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на вказані вище суми.
Приблизно о 15 год. 25 хв. 14 вересня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився поблизу магазину «Зефір», розташованого по вул. Сучкова, 15-А, м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив, як ОСОБА_15 вийшов з автомобіля марки «Mersedes-Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , не зачинивши вікно дверей вказаного автомобіля. Тоді він повторно, таємно, просунувши руку через вікно дверей автомобіля, відкрив замок дверей та з салону скоїв крадіжку ноутбука вартістю 3 250 грн., який належить ОСОБА_15 , спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_15 на вказану суму.
Приблизно о 13 год. 05 хв. 22 вересня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився поблизу магазину «Катюша», розташованого по вул. Сучкова, 66, м. Новомосковська Дніпропетровської області, де повторно, таємно, рукою відкрив незачинені на замок двері автомобіля марки «БАЗТ13», номерний знак НОМЕР_2 , з салону якого скоїв крадіжку мобільного телефону вартістю 5 099 гривень 15 копійок, 2 сім-карти вартістю 100 грн., які належать ОСОБА_16 , спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
Приблизно о 19 год. 30 хв. 24 вересня 2018 р. ОСОБА_7 зайшов до магазину «М`ясна лавка», розташованого по вул. Сучкова, 19-Б, м. Новомосковська Дніпропетровської області, де, розуміючі, що за його діями спостерігає ОСОБА_17 , відкрито заволодів вагами, які належали ОСОБА_18 . Потім ОСОБА_7 , не зважаючи на намагання ОСОБА_17 його зупинити, утримуючи в руках викрадене майно, втік з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду у розмірі 2 204 грн. 00 коп.
Також приблизно о 15 год. 20 хв. 15 жовтня 2018 р. ОСОБА_7 знаходився у приміщенні роздягальні палацу культури «Металург», розташованого по вул. Паланочна, 6, в м. Новомосковську Дніпропетровської області, де повторно, таємно викрав із сумки мобільний телефон, який належить ОСОБА_19 , спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_19 у розмірі 1 344 грн.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить змінити даний вирок, в частині кваліфікації епізоду за ч. 2 ст. 187 КК України та пом`якшити строк остаточного покарання.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що він повністю визнав провину, щиросердно розкаявся, за виключенням скоєння ним розбою, оскільки вважає, що вказаний епізод необхідно кваліфікувати як грабіж.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
Як вбачається з вироку, вказаних вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції відносно нього є незаконним, недостатньо обґрунтованим та занадто суворим, а також з його думкою щодо кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 187 КК України.
Доводи обвинуваченого про неправильність кваліфікації скоєного ним розбою за ч. 2 ст. 187 КК України спростовані:
- поясненнями потерпілого ОСОБА_10 про те, що пізно ввечері 01 вересня 2018 року він зайшов у ліфт під`їзду № 4, будинку АДРЕСА_2 , де мешкає, та коли повернувся, що б натиснути кнопку виклику, то побачив молодого хлопця, який зненацька йому в обличчя бризнув газом, засліпивши його. Після цього він вирвав у нього сумку з речами в якій знаходились мобільний телефон з сім-карткою, банківська картка, флеш карта, пенсійне посвідчення. Він піднявся в квартиру, повідомив дружині про злочин, відмив очі водою та викликав поліцію. Майна було викрадено на суму 3 591 грн. 13 коп., а через деякий час з`ясувалося, що з його банківського рахунку було незаконно знято гроші в сумі 36 960 грн. Працівниками поліції в послідуючому йому було повернуто викрадене майно, крім грошей з банківського рахунку;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_7 , який 01.09.2018 р. близько 21.50 год. в ліфті вибризнув йому в обличчя сльозоточиву речовину та викрав його сумку з речами.
Отже, з пояснень потерпілого та вказаного протоколу вбачається, що саме ОСОБА_7 відкрито напав на нього в ліфті та бризнув в обличчя газом, внаслідок чого, застосував відповідне насилля, і потерпілий відмивав потім очі водою.
Вказані пояснення потерпілого також підтвердила свідок ОСОБА_20 , якому вона допомагала промити очі від сльозоточивого газу.
Підстав не довіряти послідовним поясненням ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , - не вбачається, остільки вони в повній мірі підтвердилися і сукупністю інших доказів наведених у вироку:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.09.2018 р., з якого вбачається, що ОСОБА_10 звертався до органу поліції з приводу нападу на нього невстановленої особи, яка з застосуванням газового балончика заволоділа його майном;
- протоколом огляду місця події від 01.09.2018 р. та фото-таблицю до нього;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.11.2018 р. та фото-таблицю до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , встановлено, що останній розповів та показав обставини застосування газового балончика і викрадення ним 01.09.2018 р. майна у ОСОБА_10 та подальше зняття коштів з карткового рахунку останнього за допомогою викраденої банківської картки з банкомату;
- протоколом огляду барсетки марки «Поло», встановлено, що всередині неї знаходились мобільний телефон марки «Хіоmі Readmi 5 А 16 GВ», банківська картка для виплат банку «Приватбанк», пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 .
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність твердження ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв розбійного нападу відносно ОСОБА_10 з застосуванням газового балончику, остільки вони вочевидь суперечать зібраним доказам.
Колегія суддів наголошує, що за загальним визначенням розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого - намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що й було враховано судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 187 КК України.
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Саме за цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 за вказаних обставин, раптово застосував насильство відносно потерпілого, бризнув йому в обличчя газовим балончиком, забризкав йому очі, та відкрито заволодів його майном.
Що стосується висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеності його вини у вчиненні інших злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, то вони також є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, в тому числі і самим обвинуваченим.
Колегією суддів перевірено і обґрунтованість призначення обвинуваченому покарання.
Відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було враховано ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого.
Як видно з вироку, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв середнього ступеню та тяжкий злочини, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став і знов вчинив низку аналогічних корисливих злочинів, в тому числі і з застосуванням насильства.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачених ст. 67 КК України, судом також не встановлено.
Суд при призначенні покарання виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував обставини, характер скоєних ОСОБА_7 злочинів, те що він неодноразово скоював корисні злочини, в тому числі з застосуванням насильства до потерпілих, але висновків не зробив, та знову вчинив корисливі злочини, в тому числі і розбійний напад на ОСОБА_10 .
Таким чином, колегія суддів переконана, що з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, та з врахуванням положень ч. 2 ст. 65 КК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, в межах санкції ст. 187 ч. 2 КК України.
На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_7 покарання у такому виді є необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому колегія суддів також враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, де суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі обвинувачений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4