ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2528/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/903/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представника власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000717 від 20.02.2020 за частиною 3 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , про накладення арешту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000717 від 20.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 .
У задоволенні клопотання про накладення арешту на нежитлові приміщення цокольного поверху № 4-1-:-4-7, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали про накладення арешту на квартиру; скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 та у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю; скасувати арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 у кримінальному провадженні № 0000717 від 20.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
Клопотання про поновлення строку мотивоване тим, що вона не була обізнана з рішенням суду першої інстанції й як наслідок не мала змоги реалізувати своє право на оскарження судового рішення.
Доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 28.02.2020 колегія суддів вважає поважними, а тому вважає за можливе поновити ОСОБА_7 цей строк.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що вищевказана квартира належала їй на праві власності, 05.05.2006 вона подарувала її своєму сину ОСОБА_10 , що підтверджується договором дарування квартири від 05.05.2006, засвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 , зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 29.05.2006 за № 1737.
27.09.2019 її син, ОСОБА_10 , подарував їй квартиру, що підтверджується договором дарування серія та номер 5697, посвідчений 27.09.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_12 ХМНО Харківської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 33434919 від 27.09.2019).
У свою чергу, дружина ОСОБА_10 ОСОБА_13 звернулася з позовом до ОСОБА_10 про визнання договору дарування квартири недійсним, а також накладення арешту на квартиру. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 у справі № 638/19722/19 вимоги ОСОБА_13 про визнання договору дарування недійсними в порядку розгляду заяви про забезпечення позову залишено без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю.
20.02.2020 за заявою ОСОБА_13 відкрито кримінальне провадження № 0000717 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
ОСОБА_7 вважала, що ОСОБА_13 намагається будь-яким способам заволодіти квартирою без належної на те правової підстави, створюючи перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном законному власнику.
ОСОБА_7 зазначала, що вона є законним власником цієї квартири, яку вона подарувала сину, та яка початково належала їй на праві власності. Однак, у зв`язку із сімейними обставинами, син вирішив повернути їй цю квартиру.
Посилання суду в описово-мотивувальній частині свого рішення на те, що слідчим доведено, що накладення арешту на майно, а саме квартиру, необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування абсолютно не відповідає дійсності.
Клопотання слідчого про накладення арешту на майно ґрунтується виключно на сумнівах органу досудового розслідування у законності правочину та волевиявленню її сина ОСОБА_10 , що не підтверджується будь-якими доказами.
Договір дарування вищезазначеної квартири укладений в письмовій формі з нотаріальним посвідченням у відповідності до частини 2 статті 719 ЦК України.
Разом з цим, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувають справи: № 638/13328/19 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_13 про розірвання шлюбу; № 638/1666/20 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_13 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Спори щодо майна мають цивільно-правовий характер, з огляду на що можуть бути розглянуті і вирішені в ході вищезазначених проваджень.
ОСОБА_7 вважала, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020, якою накладено арешт на квартиру, порушує її права як власника цього нерухомого майна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Задовольняючи частково клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим доведено, що накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному проваджені, проведення та дослідження всіх наявних, та встановлених дій, пов`язаних з укладенням договорів, встановлення всіх осіб, які причетні до вчинення правопорушення. Окрім того, накладення арешту на квартиру необхідно для унеможливлення здійснення дій, пов`язаних із здійсненням продажу, переоформленням, передачею в заставу, найм, дарування або відчуження майна іншим способам, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності та збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000717 від 20.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
Відповідно до витягу з ЄРДР відомості внесено за заявою ОСОБА_13 від 19.02.2020 про вчинення відносно неї шахрайських дій.
Звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження вказував забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному проваджені, проведення та дослідження всіх наявних, та встановлених дій, пов`язаних з укладенням договорів, встановлення всіх осіб, які причетні до вчинення правопорушення, а також для унеможливлення здійснення дій, пов`язаних із здійсненням продажу, переоформленням, передачею в заставу, найм, дарування або відчуження майна іншим способам, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності та збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався слідчий у клопотанні про арешт майна.
Як вбачається із даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 відповідно до договору дарування, серія та номер: 5697, виданий 27.09.2019, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_14 , індексний номер рішення: 48909737.
Даних про те, що потерпіла ОСОБА_13 зареєстрована чи проживає у квартирі, на яку слідчий просив накласти арешт, або зазначений об`єкт нерухомості перебував у власності чи користуванні ОСОБА_13 , та її права були порушені на час звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України, в матеріалах за клопотанням органу досудового розслідування відсутні.
Отже, з врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , відповідно до вимог положень статей 170-173 КПК України з метою забезпечення кримінального провадження слідчим не доведено, а доводи, на які посилався слідчий у клопотанні про арешт майна, не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали слідчого судді у суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на нерухоме майно, яке є об`єктом приватної власності ОСОБА_7 , не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує інтереси власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Отже, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини, та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно особи, стосовно якої не здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно частини 1 статті 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні слідчого про арешт майна та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у зв`язку з чим наведене дає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 здійснено в порушення вимог закону.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 задовольнити.

Поновити ОСОБА_15 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 скасувати і постановити нову ухвалу.
Відмовити слідчому Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000717 від 20.02.2020.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України, але може бути оскаржена у касаційному порядку в частині поновлення процесуального строку.

Головуючий

Судді: