Номер провадження: 11-кп/813/1593/19
Номер справи місцевого суду: 523/557/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в присутності перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження № 0005123, внесеному до ЄРДР 10.11.2018 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України, -

установив

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.10.2019 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території України місця реєстрації не мають, що вказує на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховування від судута неможливість запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.

На дану ухвалу захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг захисники зазначають, що:

-судом безпідставно відмовлено у допиті свідка, заявленого стороною захисту;

-суд не обґрунтував своє рішення щодо визначення саме такого розміру застави, який перевищує межі вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України;

-клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить додатків, які підтверджують обґрунтованість обвинувачення та заявлені ризики;

-судом, взагалі не приділено уваги щодо міцності соціальних зв`язків обвинувачених та дані про осіб обвинувачених.

На підставі викладеного, просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час та дату апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_11 не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила апеляційну скаргу розглядати за її відсутністю, а тому апеляційний суд вважає можливим апеляційний розгляд провести за відсутності адвоката ОСОБА_11 .

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинувачених та захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 178, 183 КПК України.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Нормами ч. 2 ст.331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.
Апеляційні доводи захисників у частині відсутності підстав продовження строку тримання під вартою обвинуваченим є безпідставними і нічим не підтверджуються. Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, триває судовий розгляд.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, оскільки останні можуть переховуватись від суду, оскільки вони не є громадянами України та офіційного місця реєстрації відсутнє.
При цьому, доводи захисника про наявність постійного офіційного місця проживання ОСОБА_8 та його наміру зареєструвати шлюб на території України є необґрунтованими, оскільки обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду не вказав ані ім`я майбутньої дружини, ані адреси її проживання, за якою начеб то укладено договір оренди проживання.
З огляду на викладене, апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисників обвинувачених про наявність у них міцних соціальних зв`язків, а покарання, яке загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про осіб обвинувачених, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованому їм кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як про це просять апелянти.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов до переконання, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині призначення непомірного розміру застави, апеляційний суд вважає їх такими, що не мають обґрунтування, оскільки судом призначений розмір застави, який не виходить за межі, передбачені п.2 ч.5 ст. 182 КПК України.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Керуючись 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження № 0005123, внесеному до ЄРДР 10.11.2018 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4