Зіньківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1180/19
Номер провадження 1-в/530/7/20

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.01.2020 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , інспектора Зіньківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Зіньків подання старшого інспектора Зіньківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , судимий 19 квітня 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя за ст.407 ч.4 КК України до 4-х років позбавлення волі, відповідно до ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з обов`язками: не виїзджати за межі України на постійне проживання без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, -
В С Т А Н О В И В:
На виконання до Зіньківського районного районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області 18 червня 2019 року надійшли вирок, розпорядження, підписка на засудженого гр. ОСОБА_6 .
Початок іспитового строку: 19.04.2019р., кінець іспитового строку: 19.04.2021р.. Засудженому було направлено виклик, направлено повідомлення до Іллічівського районного суду м.Маріуполя про прийняття вироку на виконання, повідомлення до УІАП ГУНП України в Полтавській області, повідомлення у військомат. Засуджений гр. ОСОБА_6 19.06.2019р. з`явився до Зіньківського районного сектору за викликом для постановки на облік. Його було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з іспитовим строком, про що відібрано підписку, пояснення та складено анкету.
Засуджений був попереджений про неприпустимість скоєння злочину повторно, невиконання обов`язків покладених на нього вироком суду: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, а також про наслідки систематичного порушення громадського порядку.
В період відбування покарання з випробуванням з 19.06.2019 р. по 05.09.2019 р. засуджений ОСОБА_6 допустив три неявки на реєстрацію без поважної причини, тим самим порушив порядок відбування покарання з випробуванням, не виконав обов`язок покладений на нього вироком суду. Засудженому ОСОБА_6 неодноразово направлялись виклики: 07.08.2019 р., 27.08.2019 р.. На номер гр.. ОСОБА_6 НОМЕР_1 направлялись смс повідомлення, а також з ним особисто була проведена телефонна розмова. Гр. ОСОБА_6 визнав, що без поважних причин не з`являвся на реєстрацію і що не має наміру і бажання з`являтися взагалі.
Незважаючи на усні застереження, засуджений ОСОБА_6 продовжує ігнорувати виклики до Зіньківського районного сектору та не з`являється на періодичну реєстрацію.
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..

Судове засідання кримінальної справи №530/1180/19 було призначено на 02.10.2019 р., 05.11.2019, 02.12.2019 року та на 09.01.2020 року, але засуджений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим, відповідно до чинного законодавства, в судове засідання не з`явився без поважних причин.

Заслухавши прокурора, який заявив клопотання про повторний примусовий привід засудженого ОСОБА_6 , представника Зіньківського сектору РС, яка підтримала клопотання та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, а тому до ОСОБА_6 необхідно застосувати привід через органи поліції.

Частиною 2 ст.17 КПК України встановлено обов"язок обвинувачення довести кожний елемент злочину поза межами розумного сумніву.
Статтею 22 КПК України встановлено принцип змагальності сторін кримінального провадження та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов"язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст.23 КПК України).
Статтею 59 та пунктом 6 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20, ч. ч. 1, 4 ст. 42 КПК України обвинувачений, поміж іншого, має право брати участь у кримінальному провадженні, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом, а також має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту.
Захисту такого права вимагає і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) (п. 1, підп. «d» п. 3 ст. 6), ратифікована Україною. Про обов"язковість застосування положень цієї Конвенції та порушення її положень неодноразово зазначалося в рішеннях Європейського суду з прав людини за позовами проти держави Україна.
Положення п. 1 та підп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачають, що:
«1.Кожен має право на справедливий… розгляд його справи… судом… який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
...
3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
...
d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення...».
Європейський суд з прав людини у багатьох своїх рішеннях наголошував на необхідності ретельної перевірки заяв про вчинення провокації із сторони працівників правоохоронних органів із забезпеченням підсудному (обвинуваченому, засудженому) права на повне і об"єктивне дослідження тих обставин справи, які можуть указувати на наявність провокації, можливості допиту у судовому засіданні «секретних агентів», необхідність доведення прокурором відсутності провокації із сторони працівників міліції чи осіб, які діють за їх завданням тощо (зокрема постанова Європейського суду у справі «Баннікова проти Російської Федерації»).
Суд враховує, зокрема, й вимоги, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ від 06.09.2007 у справах «Цихановський проти України» та від 18.10.2007 «Коновалов проти України». У них відзначено: на національні суди покладено обов"язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.
Відповідно до ст. 139 та ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, який був у встановлений цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, до обвинуваченого може бути застосовано привід.
Згідно із ч. 2 ст. 140 КПК України, рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження судом за клопотанням сторони кримінального провадження. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 140 КПК України, привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка. Привід свідка не може бути застосований до неповнолітньої особи, вагітної жінки, інвалідів першої або другої груп, особи, яка одноосібно виховує дітей віком до шести років або дітей-інвалідів.
Враховуючи вищевикладене, того факту що відсутні обмеження зазначені в ч. 3 ст. 140 КПК України, суд вважає, що для повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, клопотання прокурора про привід засудженого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.66,139,140, 323, 350, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про примусовий привід засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.
Доставити приводом в судове засідання, яке відбудеться 27.02.2020 року о 14 годині 00 хвилин засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали про привід в судове засідання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 доручити Зіньківському ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

Контроль за виконанням приводу покласти на прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 530/1180/19.
У випадку неможливості доставки вказаного у даній ухвалі обвинуваченого завчасно надати до суду відповідні пояснення осіб, з числа його родичів або сусідів по обставинах його місцезнаходження з наданням копій документів, які посвідчують їх особу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1