Справа № 487/1193/20
Провадження № 1-кс/487/2253/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000104 від 30.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
01.04.2020 р. слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 за погодженням з прокурором прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням, в якому слідчий просив накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ, модель 211540 легковий седан-В, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким користується поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 2 Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Клопотання обґрунтоване тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000104 від 30.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.03.2020 близько 08.30 год. ОСОБА_7 на виконання протиправної вимоги поліцейського сектору реагування № 2 патрульної поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , не бажаючи настання негативних наслідків для своїх прав та інтересів, прибув до кафе (яке називають «Артак»), розташованого на перехресті автодоріг Кропивницький-Умань та Смоліно-Новопавлівка, де в ході зустрічі в автомобілі ВАЗ 2115 темно-сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , передав йому, а ОСОБА_6 , діючи умисно, отримав неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн. за непритягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за перевезення різного роду вантажів. 15.03.2020 р. проведено низку першочергових заходів та невідкладних слідчих дій, зокрема обшук автомобіля ВАЗ 211540, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , освідування ОСОБА_6 . У зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав для затримання особи, 15.03.2020 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 3 ст. 368 КК України. Підставою для для накладення арешту на вказаний автомобіль слідчий зазначив те, що ОСОБА_6 використовував транспортний засіб як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме для мобільності при пересуванні, проведенні зустрічей зненацька, для забезпечення приховування злочину, а також для забезпечення в подальшому виконання такого додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна та забезпечення відшкодування можливих позовів. Одночасно слідчим подано заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з зазначеним вище клопотанням з посиланням, на те, що 16.03.2020 року ним було скеровано до суду клопотання засобами поштового зв`язку. Згідно з повідомленням Укрпошти клопотання разом з додатками надійшло до суду 18.03.2020 р., проте конверт з цими документами було помилково повернуто до органу досудового розслідування 01.04.2020 р. У зв`язку з чим просив суд визнати причини пропуску поважними та поновити строк звернення до суду.
В судовому засіданні слідчий не був присутнім, надав до суду заяву, в якій просив задовольнити клопотання, розгляд провести за його відсутності.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
В клопотанні слідчий порушив питання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Так, слідчий посилався на те, що 16.03.2020 р. засобами поштового зв`язку було направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке отримано судом 18.03.2020 р., проте конверт з клопотанням помилково повернуто до ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві 01.04.2020 р., у зв`язку з чим слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 повторно 01.04.2020 р. подав клопотання до суду.
Таким чином, наведе свідчить про те, що строк, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України для звернення до суду з клопотанням про арешт майна, слідчим не пропущено.
Встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000104 від 30.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 15.03.2020 близько 08 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_7 на виконання протиправної вимоги поліцейського сектору реагування № 2 патрульної поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , не бажаючи настання негативних наслідків для своїх прав та інтересів, прибув до кафе (яке називають «Артак»), розташованого на перехресті автодоріг Кропивницький-Умань та Смоліно-Новопавлівка, де в ході зустрічі в автомобілі ВАЗ 2115 темно-сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , передав йому, а ОСОБА_6 , діючи умисно, отримав неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн. за непритягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за перевезення різного роду вантажів.
15.03.2020 р. на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва проведено обшук транспортного засобу автомобіля ВАЗ 211540, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) гривень, мобільний телефон «Хуавей» номер НОМЕР_4 , імей 1: НОМЕР_5 , імей 2: НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 , пластикову картку Приватбанк темно-зеленого кольору НОМЕР_7 , зі зворотної сторони 460.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.03.2020 р. вбачається, що 15.03.2020 р. ОСОБА_6 було затримано. Під час затримання ОСОБА_6 було добровільно видано грошові кошти в сумі 1366 грн., а також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , НОМЕР_9 , пластикову картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_10 зі зворотної сторони 298.
15.03.2020 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Звертаючись до суду з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна слідчий посилався на наступні підстави: транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину, оскільки використувувася під час його вчинення, а також для мобільності при пересуванні, проведенні зустрічей зненацька, для забезпечення приховування злочину; оскільки санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає обов`язкову додаткову міру покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення подальшого виконання вироку суду в цій, а також з метою забезпечення відшкодування можливих позовів виникла необхідність у накладенні арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затверджено Постановою КМУ №1104 від 19.11.2012р.
Частиною 7 статті 237 КПК України визначено, що при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Таким чином, предмети, які можуть бути речовими доказами, найчастіше виявляються під час проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій огляду, обшуку. При цьому, вони відповідно до вимог ст. 237 КПК України оглядаються, можуть бути сфотографовані. Лише після того, як слідчий, прокурор встановлять належність предметів до кримінального провадження (тобто, що вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігли на собі сліди його вчинення або були об`єктом кримінально протиправних дій, нажиті злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі), або можуть бути засобом для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності), вони складають мотивовану постанову про приєднання предметів до справи як речових доказів.
Частиною 3 ст. 110 КПК України визначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Так, якщо слідчий, прокурор отримують певний матеріальний об`єкт, що має значення для кримінального провадження, у них після проведення огляду або дослідження даного предмета є необхідність (якщо немає підстав для його повернення володільцю) направити даний предмет на збереження до компетентних осіб, де він має знаходитися до прийняття кінцевого рішення суду.
Слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання слідчого не містять даних про те, що зазначений у клопотанні транспортний засіб у даному кримінальному провадженні визнаний речовим доказом, а відтак підстав вважати, що зазначене майно відповідає критеріям речового доказу немає.
Матеріали клопотання не містять відомостей, які б вказували на те, що транспортний засбі був вилучений під час обшуку, або був переданий добровільно ОСОБА_6 .
Конфіскація в порядку ч. 1 ст. 59 КК України як покарання, полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
З аналізу ч. 1 ст. 59 КК України, ч. 5 ст. 170 КПК України слідує, що арешт майна з метою його конфіскації може бути накладений лише на майно, яке належить підозрюваному на праві власності.
За змістом ч.ч. 2, 6 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, арешт накладається за наявності обгрунтованого розміру цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведного розміру отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль ВАЗ 211540, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, а тому правові підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна на вказаний транспортний засіб відсутні.
Немає в матеріалах клопотання слідчого і даних про розмір майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 173 КПК України визначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що всупереч вимог ст.ст. 170, 171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє достатнє обґрунтування необхідності накладення арешту.
При цьому слідчий суддя визнає, що існує можливість без накладення арешту на зазначене у клопотанні майно провести всі необхідні слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин кримінального провадження.
А за такого, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000104 від 30.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1