Справа №639/6151/18
Провадження №1-кп/639/181/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 03.02.2017 року, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307 КК України;

в с т а н о в и л а:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 307 КК України.

Прокурором Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження дії стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим прокурор зазначає про відсутність правових підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених.

Прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі зміни запобіжного заходу обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть переховуватись від суду чи вчинити інші кримінальні правопорушення, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не зможуть забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Під час судового засідання захисник адвокат ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_10 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив суд зменшити розмір застави, обраної ОСОБА_10 в якості альтернативного запобіжного заходу.

Захисник- адвокат ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 , також заперечувала проти клопотання прокурора та просила обрати відносно останнього запобіжний захід не пов*язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_13 та захисник- адвокат ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_12 підтримали клопотання своїх колег.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали клопотання та думку своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 (п`ять) років.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Колегією суддів враховується, що на даний час є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- у разі зміни запобіжного заходу обвинувачена ОСОБА_10 може переховуватись від суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності;

- обвинувачена ОСОБА_10 може вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що вона обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів, пов`язаних із незаконним придбанням та збутом наркотичних засобів, вчинених повторно та організованою групою.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які є злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, свідчать про її підвищену суспільну небезпеку.

Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються при дії запобіжного заходу, які визначені ст. 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_10 , у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих злочинів; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченої; 3) відомості про особу обвинуваченої та її репутацію, яка не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження дії стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зазначені судом ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_10 та забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для зменшення розміру застави ОСОБА_10 , як альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченої, інших даних про її особу та ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які не зменшились та не зникли на даній стадії кримінального провадження.

Проте, відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_11 має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , страждає на захворювання гепатит «С», раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.

Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.

Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.

Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, тяжкого захворювання, у зв*язку з яким останній потребує постійного нагляду та лікування, той факт, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, колегія суддів вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід на домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, прокурором подано клопотання без додатків та не з*ясована неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, що суперечить вимогам ст. 184 КПК України. Сторона обвинувачення не подала до клопотання доказів, які б підтвердили існування ризиків, що, в подальшому, можуть вплинути на належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 20, 45, 48, 49, 52, 54, 174, 176, 177,181, 183, 331, 369, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 03 лютого 2020 року (включно).

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_10 із тримання під вартою на більш м*який, а саме домашній арешт, а також зменшення застави відмовити.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 на більш м*який, а саме домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання з 20-00 до 09-00 години наступного дня, за адресою: АДРЕСА_1 з`являтися за викликом до суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування із свідками по даному кримінальному провадженню, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Харківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_11 , його захиснику та направити до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , також направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченій ОСОБА_10 .

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження дії запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а обвинуваченими, що тримаються під вартою в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3