УХВАЛА

19 лютого 2020 року
м. Київ

справа № 702/23/18
провадження № 51-799 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Цивільний позов потерпілої задоволено частково, стягнуто із засудженого на користь ОСОБА_4 236,70 грн витрат на лікування.

Ухвалою від 9 грудня 2019 року Черкаський апеляційний суд скасував вирок у частині вирішення цивільного позову і призначив новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті залишив без змін.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями потерпіла звернулася з касаційною скаргою, в якій порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
Статтею 424 КПК визначено перелік судових рішень, які може бути оскаржено в порядку касаційної процедури.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування незаконності чи необґрунтованості оспорюваного судового рішення, а вимоги скаржника мають узгоджуватися зі ст. 436 КПК.

Однак усупереч законодавчим приписам потерпіла залишила поза увагою, що ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому з урахуванням зазначеного та положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 424 КПК не є предметом перегляду в касаційному порядку.
Крім того, скаржниця, не погоджуючись із призначеним засудженому покаранням не наводить обґрунтування саме явної його несправедливості через м`якість, як це встановлено ст. 414 КПК, а отже, і необхідності скасування оспорюваних рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з огляду на статті 50, 65 КК, з урахуванням також дискреційних повноважень суду.

Разом із цим попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку подана касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності оспорюваної ухвали, допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вказаного рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на статті 370, 404, 405, 412-414, 419 цього Кодексу.
Водночас заявлена ОСОБА_4 вимога про зміну судових рішень і призначення судом касаційної інстанції засудженому більш суворого покарання суперечить положенням статей 436, 437 КПК.
Також до скарги не додано завіреної копії вироку, що перешкоджає повною мірою реалізації положень ст. 428 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 вказаного Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2018 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3