Справа № 298/1585/19 Провадження № 1-кп/304/107/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 від 01 жовтня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , без освіти, перебуває у незареєстрованому шлюбі, непрацюючого, громадянина України, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

прокурор Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивує тим, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема 20 вересня 2013 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ч. 3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі; 02 листопада 2016 року звільнений по відбуттю покарання; згідно ст. 88 КК України є особою, що має судимість. Крім того ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні №0000085, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у Великоберезнянському районному суді. Також вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0000347 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України; на даний час вирок оскаржено до апеляційної інстанції. Відтак, прокурор вважає, що обвинувачений на шлях виправлення не став та разом із ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин проти власності, який вони не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та відповідно обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Після вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 по місцю реєстрації та проживання був відсутній, його місцезнаходження невідоме, у зв`язку з чим 05 жовтня 2019 року повідомлення про підозру у вчиненні злочину було йому надіслано поштовою кореспонденцією. Також прокурор зазначає, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду від 15 жовтня 2019 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2019 року із визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38 420 грн, та у подальшому ухвалою Перечинського районного суду обрано зазначений запобіжний захід до 31 січня 2020 року включно, який ухвалою суду від 28 січня 2020 року продовжено на строк до 27 березня 2020 року включно із визначенням розміру застави. На даний час строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, однак завершити кримінальне провадження неможливо, а суд до спливу строку зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Так, прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років. Необхідність продовження строку його тримання під вартою обумовлена тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду; ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, які не були допитані у судовому засіданні ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) і так само проживають в смт. В.Березний; вчинити інше кримінальне правопорушення. Існування зазначених ризиків підтверджуються вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, яке йому загрожує, оскільки санкція кримінального закону передбачає покарання лише у виді позбавлення волі, що дає обвинуваченому підстави переховуватися від суду, так як і на момент необхідності вручення йому підозри. Також прокурор вважає, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Крім того відносно ОСОБА_4 на розгляді у судах першої та апеляційної інстанції перебувають ще два обвинувальні акти про обвинувачення у вчиненні ним двох корисливих злочинів проти власності, які на даний час не завершені. Всі зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а відтак прокурор просить задовольнити клопотання та продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечили, просили обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з покладенням відповідних обов`язків.

У судове засіданні потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд у її відсутності.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, приходить до такого висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2019 року матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 грудня 2019 року із визначенням розміру застави. У подальшому, ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 січня 2020 року включно, який ухвалою суду від 28 січня 2020 року продовжено на строк до 27 березня 2020 року включно із визначенням розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, на даний час будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суду також не надано доказів, які б свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 залишаючись на волі, не буде ухилятись від суду, не надано доказів на підтвердження міцності його соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність постійного місця роботи, належних доказів про репутацію, майновий стан. Навпаки, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондуються з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілу та свідків, у зв`язку з чим з плином часу інтереси слідства не втратили актуальності.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від трьох до шести років, враховує особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, неодружений, постійного джерела прибутку не має, його соціальні зв`язки.

Заслухавши учасників судового засідання, враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає, що майже всі обставини, зазначені при обранні запобіжного заходу продовжують існувати і по даний час, судове провадження не закінчено, ОСОБА_4 перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту порівняно із взяттям під варту буде недостатньо ефективним для запобігання ризикам.

Згідно ч. 1 ст. 197 цього Кодексу строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 (шістдесяти) днів з визначенням розміру застави.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 22, 26, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 травня 2020 року (включно) із визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн.

В разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає без дозволу прокурора, суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою у кримінальному провадженні № 0000364.

Роз`яснити, що у разі внесення застави та невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава буде звернута в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 16 травня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1