ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/703/20 Справа № 193/1134/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000354 від 01.09.2017 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Туркменістану, громадянин Азербайджану, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

перекладача ОСОБА_12 Фезі

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 лютого 2020 року включно.
В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком до 12 років, ризики визначені при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Зазначає, що клопотання прокурора було усним, в той час, як воно має бути подано виключно в письмовому вигляді. Ця обставина позбавила сторону захисту підготувати належні заперечення.
Також зазначив, що сторона захисту кожного разу зазначає на наявність одних і тих же формальних ризиків, не наводячи жодних підстав реального існування таких ризиків.
Крім того, вказав, що жодних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри прокурором не надано.

Вислухавши учасників судового провадження, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляції, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти апеляції, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі. Застережень вказані норми закону щодо розгляду усних клопотань сторін кримінального провадження при судовому розгляду, як на це посилається захисник в апеляції, не мають.
Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Перевіряючи доводи апеляції щодо недоведеності продовження існування визначених судом ризиків, апеляційний суд зважає на те, що ОСОБА_6 , є особою, який має громадянство іншої держави, є громадянином Азербайджану, не працює. Також у відповідності до положень ст. 178 КПК України враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з наявним суспільним інтересом до нього, пов`язаного з заволодінням чужого майна, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, з проникненням у житло, і у разі визнання його винуватим, передбачено покарання за яке до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому вказані обставини достатньо переконливо підтверджують продовження існування ризиків можливості переховування обвинуваченого від суду. Також, судовий розгляд продовжується, а тому з врахуванням наведених обставини, пояснень потерпілих в апеляційній інстанції з цього питання, зважаючи, на повну інформованість обвинуваченого про анкетні відомості потерпілих та свідків і місця їх проживання, є доведеним продовження існування також ризику можливості впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків або вчинення ним перешкод кримінальному провадженню іншим чином.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що на даному етапі, до спливу строку дії запобіжного заходу продовжують існувати визначені судом ризики, і застосування до обвинуваченого жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти цим ризикам, які не зменшилися та існують на даний час, і забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4