ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1155/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2008/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора ОСОБА_6 , без участі засудженої ОСОБА_7 та представника ДУ « Качанівська виправна колонія №54», від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, в порядку ст.406 КПК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженої на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 02 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання.

Таке рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 під дію ст.ст.1,3 ЗУ «Про амністію у 2016 році» не підпадає (а.с.19-20).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, засуджена подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу, розглянути її клопотання детальніше та застосувати щодо неї ЗУ «Про амністію у 2016 році», звільнити її від відбування покарання в Качанівській виправній колонії №54.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, послалася на те, що вона заявляла клопотання про застосування амністії щодо невідбутого строку за ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 10 2016 року (а.с.25).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Від прокурора ОСОБА_6 , засудженої ОСОБА_7 та представника ДУ «Качанівська виправна колонія №54», належним чином повідомлених про розгляд справи, надійшли клопотання про розгляд справи в порядку ст.406 КПК України.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Положеннями ч.1 ст.406 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Оскільки від прокурора ОСОБА_6 , засудженої ОСОБА_7 та представника ДУ «Качанівська виправна колонія №54» надійшли клопотання про здійснення провадження за їх відсутності, судова колегія вважає за можливе ухвалити дане судове рішення за результатами письмового провадження.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом у відповідності до норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 12 2016 року набув чинності 07 09 2017 року.

Як встановлено судом, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України та, з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, з покладення певних обов`язків, з іспитовим строком на 2 роки.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 12 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, з урахуванням невідбутого покарання за попереднім вироком.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 01 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного засудженій покарання частково приєднано невідбуте нею покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 12 2016 та остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі (а.с.10-11).

Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 27 04 2017 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 01.2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано та за ч.2 ст.185 КК України призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цей злочин і за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 12 2016 року, призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі. За ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 12 2016 і за сукупністю вироків остаточно призначити 4 роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з 24 01 2017 року.

Пунктом «В» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначена можливість звільненні від відбування покарання осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

ОСОБА_7 не підпадає під дію вищевказаного положення, оскільки, як встановлено з вироку апеляційного суду Чернігівської області від 27 04 2017 року, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей (а.с.12).

Статтею 3 вищенаведеного Закону передбачено що, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

На день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 відбула менш ніж частину призначеного покарання, у зв`язку з чим, під дію ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» вона не підпадає.

Інших підстав для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 12 2016 року не встановлено, таким чином, висновок суду першої інстанції відповідає вимогам вищезазначеного Закону та ґрунтується на матеріалах справи, а тому апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його зміни або скасування при апеляційному перегляді немає.

Доводи апеляційної скарги засудженої не спростовують висновки суду першої інстанції, що були покладені в основу прийнятого рішення, а тому дану скаргу слід залишити без задоволення, а прийняте судове рішення без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 02 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої за вироком апеляційного суду Чернігівської області від 27 04 2017 року, про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо покарання призначеного їй за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 10 2016 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4