Справа № 461/7421/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/152/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000659 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Казахстану,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів до 9 квітня 2020 року включно.

На ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу слідчого судді змінити в частині застосування слідчим суддею ч.4 ст. 183 КПК України та визначити розмір застави в межах, передбачених положеннями ст. 182 КПК України. В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що з метою гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного є можливим визначити розмір застави в межах, передбачених ст. 182 КПК України.

Зазначає про необгрунтованість підозри, яка пред`явлена ОСОБА_7 , оскільки на даний час неможливо встановити допустимість доказів у відповідності до вимог ст. 86 КПК України. Щодо ризиків, то, на думку захисника, такі не підтверджені, з огляду на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівники оперативних підрозділів тривалий час здійснювали документування кримінального правопорушення шляхом проведення НСРД та мали можливість встановити всі обставини для виявлення предметів, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги - без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи та матеріали досудового розслідування,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У провадженні старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 перебувають матеріали кримінального провадження № 0000659 від 5 липня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

4 лютого 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбаченихч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185КК України: вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, поєднаного з проникненням в приміщення (розбій), за попередньою змовою групою осіб; таємного викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням в житло (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно; незаконного замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у приміщення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Судове рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави постановлено з дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Слідчий суддя дійшов обгрунтованого й правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою, врахувавши при цьому: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики.

При цьому слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про необгрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_7 , то слід зазначити, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами прийняття заяв про вчинення злочину від потерпілих ОСОБА_10 від 29 листопада 2019 року, ОСОБА_11 від 12 грудня 2019 року, ОСОБА_12 від 17 грудня 2019 року; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_10 від 15 січня 2020 року, ОСОБА_11 від 31 січня 2020 року, ОСОБА_13 від 31 січня 2020 року, ОСОБА_12 від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_14 ; протоколами огляду місця події від 12 грудня 2019 року та 17 грудня 2019 року; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Крім того, слід зазначити, що при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст. 9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В інших рішеннях «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не обгрунтування слідчим суддею своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підставу зміни судового рішення в частині застосування слідчим суддею ч.4 ст. 183 КПК України та визначення розміру застави, колегія суддів до уваги не бере. З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання слідчий суддя врахував передбачені ст. ст. 178, 183 КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, в тому числі наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочинів,передбаченихч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, з яких, злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, а також те, що підозра про вчинення ним даних кримінальних правопорушень є обгрунтованою, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Колегія суддів вважає, що при обгрунтованій підозрі у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, який вчинено із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого, то колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність та можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави є обгрунтований та відповідає вимогам закону.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2020року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4