ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
20 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого: судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
захисника - адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та 2 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області 09 грудня 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 07 лютого 2020 року, включно.
Не погодившись із рішенням суду, захисник подав на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 .
Апелянт зазначає, що в даному кримінальному провадженні питання про продовження запобіжного заходу вирішується неодноразово, при цьому невмотивовано наявність підстав, з яких суд дійшов висновку про те, що заявлені ризики не зменшились.
Зазначає, що розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого проведено формально, а обмеження свободи обвинуваченого є порушення його конституційних прав.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст.190 КК України.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 тільки розпочато, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Вказівки апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є припущеннями та не доведені безпідставні. Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів проти власності, та знову, через незначний проміжок часу, знову обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, не працевлаштований, відсутні відомості про наявність у особи постійного, законного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, що достовірно свідчить про стійку схильність особи до протиправної поведінки та наявність ризиків вчинення особою інших злочинів, негативного впливу на потерпілих з підстав загрози покарання у виді позбавлення волі в разі визнання його винуватим, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.
Також колегія судді враховує стійкість злочинної поведінки ОСОБА_8 , що вказує на його негативну репутацію.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими. Доводи апелянта не спростовують встановлене та зведені до незгоди з прийнятим рішенням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого захисником не надано.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ: