Провадження № 1-кп/752/62/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві об`єднані кримінальні провадження, данні про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005162 від 07.05.2015р. та №0004327 від 06.05.2017р. відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого на час затримання, не маючого місця реєстрації, проживаючого на момент затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2012 року за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 263 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 05.02.2015р. з Київського слідчого ізолятора за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.3 ст. 15 ч.2 ст.156 (в редакції Закону України від 25.09.2008р. №600-VI), ч.3 ст.153 (в редакції Закону України від 01.06.2010р. №2295-VI) КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

представника законного представника потерпілої ОСОБА_21 ,

спеціаліста ОСОБА_22 ,

встановив:
ОСОБА_6 03.05.2015 року о 14 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні туалету дитячої музичної школи №7, розташованої за адресою: м. Київ, бул. Чоколівський, буд. 25, діючи умисно з метою вчинення розпусних дій, заштовхнув малолітню ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до туалетної кабінки, де повернувши спиною до себе, знявши штани та нижню білизну, торкався невстановленим предметом зовнішніх статевих органів та анального отвору останньої, тим самим вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_23 , тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України від 25.09.2008р. №600-VI).
Крім того, 10.06.2015 року о 13 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в жіночому туалеті Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови №269 м. Києва, розташованої за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. №17-А, діючи умисно з метою вчинення розпусних дій, розуміючи, що перед ним малолітні особи, примусив ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спустити верхній одяг та нижню білизну, після чого оголив свій статевий орган та торкався ним частин тіла малолітньої ОСОБА_24 , тим самим вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_24 , тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України від 25.09.2008р. №600-VI).
Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_6 , залишаючись у приміщенні туалету, діючи умисно з метою зґвалтування малолітньої, за допомогою власних геніталій вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло ОСОБА_25 , тим самим вчинив зґвалтування ОСОБА_25 , яка не досягла 14-літнього віку, тобто вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017).

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав. Заперечуючи свою причетність до інкримінованих йому злочинів, надав показання про те, що був незаконно затриманий у приміщенні інтернет-кафе. Вважає, що підстав для його затримання у порядку, передбаченому ст.208 КПК України, не існувало. Після затримання під психологічним тиском та за наслідками застосованих до нього тілесних тортур, завданих працівниками поліції та слідчим ОСОБА_26 , надав визнавальні показання, які вважає неналежним доказом своєї винуватості. Заперечував, що був на місті вчинених злочинів та вчинював незаконні дій відносно малолітніх осіб. З яких причин потерпілі та свідки оговорюють його, йому невідомо, ймовірно тому, що він раніше судимий за вчинення розпусних дій. Вважає, що під час досудового розслідування були грубо порушені його права на захист та особисту недоторканність. Просив суд з`ясувати обставини появи на ньому тілесних ушкоджень після затримання та дослідити данні судового засідання, під час якого йому обирався запобіжний захід, про що він зазначав у своїх скаргах, поданих під час підготовчого судового засідання.

Також ОСОБА_6 зазначив, що 06.05.2015р., можливо, був відсутнім в Києві та знаходився у родичів в іншому місті. Окрім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б могли довести його винуватість, оскільки в судовому засіданні більшість потерпілих не допитувалася, а його впізнання в суді деякими потерпілими та свідками, проводилося незаконно, оскільки під час досудового розслідування його впізнавали по фотознімкам, а протокол його впізнання потерпілою ОСОБА_24 , яке відбувалося при безпосередній його участі, стороною обвинувачення як доказ не наданий. Просив його виправдати.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_6 у вчинені розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , а також вчинені дії сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_25 , суд вважає доведеною. Такий висновок ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні судом всіх обставин кримінального провадження, який зроблений за результатами оцінки кожного доказу, наданого як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору їх належності допустимості, достовірності, виходячи з наступного.

По епізоду вчинення розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_23 , винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами.
Згідно даних заяви ОСОБА_27 , 03.05.2015р. о 14 год. 20 хв. невідомий чоловік в приміщенні туалету Дитячої музичної школи №7 розташованої на бул. Чоколівському, буд. 25 в м. Києві, чіплявся до її малолітньої доньки ОСОБА_28 , (т.3, а.с. 8).

Згідно даних протоколу впізнання 19.06.2015р. потерпіла ОСОБА_23 за рисами обличчя та окулярами впізнала у пред`явлених їй фотознімках особу, яка вчинила відносно неї незаконні дії в музичній школі, вказавши, що він зображений на фотознімку під №2. Згідно даних довідки до протоколу впізнання на фотознімку під №2 зображений ОСОБА_6 (а.с. 95-98, т.3).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , надав суду показання про те, що на час подій, які сталися в музичній школі № 7, працював охоронцем. То був вихідний день, тому в школі не було людей окрім деяких викладачів та їх учнів. Також в той день в школі був чоловік, який деякий час перебував у вестибюлі, та на його запитання останній пояснив це бажанням влаштувати до школи власну дитину. Він спрямував його до викладача, яка з ним спілкувалася, але після того, зазначена стороння особа не залишила школу, а продовжувала сидіти біля кабінету, розмовляючи по телефону. Через деякий час він втратив цього чоловіка з поля зору, а потім викладач повідомила йому про те, що незнайомий чоловік чіплявся до дівчинки в туалеті. За зовнішніми прикметами та тембром голосу він без сумнівів впізнає в обвинуваченому того чоловіка, з яким він спілкувався в школі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 надала суду показання про те, що під час подій, які сталися в музичній школі № 7, була викладачем та займалася із потерпілою ОСОБА_31 , яка після відвідування туалету повідомила їй та матері, яка була присутньою під час їх занять, про те, що незнайомий чоловік зайшов до туалету, де вона перебувала, та намагався зняти білизну. Вона у той день бачила незнайомого чоловіка, але не пам`ятає його та не зможе впізнати.

Суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що данні, які містяться у вищезазначеному протоколі впізнання за участю потерпілої ОСОБА_23 є неналежним та недопустимим доказами. Так судом із дослідженого протоколу впізнання встановлено, що під час проведення слідчої дії були присутні поняті, законний представник потерпілої, сама потерпіла та педагог. За змістом протоколу йдеться про те, що потерпіла ОСОБА_23 за формою обличчя, очей та окулярів упізнала особу, яка зображена на фотознімку №2, і цей чоловік, який 03.05.2015р. в приміщенні музичної школи штовхнув її до кабінки, після чого зняв труси та торкався її статевих органів. Судом встановлено, що зазначений протокол на час його дослідження в суді, не містив фотознімку особи під №2, та деяку частину документу. Між тим, безпосередньо у тексті протоколу ідеться про те, що потерпіла впізнала особу, зазначену під №2, а данні довідки до протоколу, вказують на те, що на фотознімку №2 був зображений ОСОБА_6 . Зазначений доказ, хоча і містить виправлення, але в цілому непошкоджена та неспотворена інформація, що на ньому міститься, доводить вчинення розпусних дій відносно потерпілої ОСОБА_23 саме ОСОБА_6 , а також місце їх вчинення та опис таких дій. Окрім того, зазначений доказ отриманий у спосіб, встановлений ст.228 КПК України. З урахуванням наведеного, данні що містяться у протоколі впізнання суд визнає допустимим та належним доказом.

Дані, що містяться у протоколах огляду міста подій, які відображають слідчі дії з огляду приміщення вбиральні, яка знаходиться на першому поверсі музичної школи №7, розташованої за адресою: бул. Чоколівський, 25 в м. Києві, проведеного 03.05.2015р. під час якого було вилучено два сліди пальців рук на стрічку скотч,(т. 3, а.с. 11-17), які висновками експерта №504 від 02.06.2015, визнані папілярними узорами, такими, що придатні для ідентифікації (т.3, а.с. 23-26), суд відкидає, оскільки вони не мають доказувального значення за відсутності даних щодо відібрання у ОСОБА_6 відповідних зразків та їх порівняння із вилученими.

Інформація, яка міститься на СД-дисках в електронному вигляді стосовно абонентів телекомунікаційних послуг, які здійснювали з`єднання в період з 13 год. по 15 год. 03.05.2015р. через відповідні базові станції (а.с. 45-57 на трьох дисках), вилучена на підставі ухвали слідчого судді від 22.06.2015р. Солом`янського районного суду м. Києва (а.с. 43) у ТОВ «Астеліт», в судовому засіданні не досліджувалася, оскільки на цьому не наполягала сторона обвинувачення. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять у собі, будь-яких даних, щодо вилучених у ОСОБА_6 пристроїв мобільного зв`язку тощо.

Таким чином, данні протоколу впізнання, які містять відомості про особу, яка вчинила неправомірні дії відносно ОСОБА_23 , та опис дій, разом із показаннями безпосередньо допитаних судом свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_29 , які впізнали в обвинуваченому ту особу, яку вони бачили в день подій в музичній школі, суд вважає такими доказами, які беззаперечно, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 в тому, що він 03.05.2015р. о 14 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні туалету Дитячої музичної школи №7, розташованої за адресою: м. Київ, бул. Чоколівський, 25, вчинив розпусні дій щодо малолітньої ОСОБА_23 .

По епізоду вчинення розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_24 та зґвалтування малолітньої ОСОБА_25 , винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами.
Згідно даних заяви ОСОБА_18 повідомила про те, що 10.06.2015р. о 13 год. 30 хв. невідомий чоловік в приміщенні жіночого туалету ЗОШ № 269, розташованої по вул. Ак. Глушкова, 17А в м. Києві, вчинив розпусні дії відносно її малолітньої доньки ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 , а.с.167).

Згідно даних заяви ОСОБА_19 , 10.06.2019р. близько о 13 год. невідомий чоловік в приміщенні жіночого туалету школи № 269, розташованої по вул. Ак. Глушкова, 17А в м. Києві, вчинив розпусні дії відносно її малолітньої доньки ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (т.1 , а.с.167).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_25 надала показання про те, що у день подій (точну дату яких не пригадує), перебувала у літньому таборі, що на базі школи № 269 в м. Києві. Коли перед сном відвідувала вбиральню, незнайомий чоловік затягнув її та ОСОБА_33 до кабінки туалету, наказав їм зняти нижню білизну та намагався вставити статевий член іншій дівчинці у сідниці. Після чого засунув статевий член їй у рота та пустив рідину, яку примушував ковтнути. Далі він наказав їм рахувати та залишив приміщення туалету. В судовому засіданні потерпіла в обвинуваченому впізнала того чоловіка, який вчинив відносно неї такі дії.

Свідок ОСОБА_34 надала суду показання про те, що в день подій приїхала до школи №269 для того, щоб забрати дитину з літнього табору, і ОСОБА_35 , яка також, як і її донька, відвідувала табір, розповіла їй про те, що з нею трапилося. Також свідок повідомила, що була присутньою на досудовому розслідуванні під час складання вчителями та дітьми зображення фоторобота, проведення впізнання за фотокартками, окрім того, її донька також бачила незнайомого чоловіка в туалеті та описувала його, тому їй і відомо про зовнішній вигляд та прикмети, які в свою чергу дозволяють стверджувати, що ця особа є обвинувачений ОСОБА_6 .

Неповнолітня свідок ОСОБА_36 надала показання про те, що також була в літньому таборі у день подій, які відбулися із дівчинками в школі №269. Коли вона перебувала у туалеті, незнайомий чоловік заглядав під двері кабінки, а коли вона вийшла, то він був у вбиральні та мив руки. Вона з ним привіталася. Свідок також повідомила суду, що він запам`ятався їй за такими рисами обличчя як: видовжений ніс, малі губи та очі, овальне обличчя, коротке волосся та залисини, круглі окуляри, невеликий зріст. Стверджувала, що обвинувачений і є тим чоловіком, якого вона бачила в день подій в школі, та зауважила, що на теперішній час в нього змінилися борода, волосся та брови.

Свідок ОСОБА_37 надала суду показання про те, що напад на дівчат відбувся на її зміні, коли вона була вихователем у літньому таборі при школі №269 в м. Києві. Приблизно о 13 годині, коли всі діти лягали спати, до неї підійшла ОСОБА_24 та повідомила, що до неї та іншої дівчинки в туалеті чіплявся невідомий чоловік. Свідок вказала на обвинуваченого, як на чоловіка, якого бачила у той день в школі біля кабінетів, пригадавши, що він був в окулярах, але без бороди, як під час судового засідання.

Свідок ОСОБА_38 надала суду показання про те, що станом на 10.06.2015 року працювала в школі №269 м. Києва заступником директора з виховної роботи. В цей день був випускний старших класів та в школі було багато дітей. Вона бачила в школі невідомого чоловіка та звернула на нього увагу, оскільки він стояв один, тому і запам`ятала його зовнішні вигляд та риси обличчя: невеличкі очі, гострий ніс. Після обіду її повідомили вихователі дитячого табору, що до дівчат ОСОБА_39 та ОСОБА_40 в туалеті чіплявся невідомий чоловік. Вказала на обвинуваченого як на чоловіка, якого вона бачила в школі у день вищезазначених подій.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_24 ОСОБА_19 надала в суді пояснення щодо обставин та подій, які відбулися з її донькою та ході досудового розслідування, та категорично відмовилася приводити дитину для допиту в судовому засіданні, обґрунтовуючи це небажанням її доньки приходити в суд. Під час допиту в судовому засідання в якості свідка, ОСОБА_19 суду надала показання про те, що була присутньою під час проведення впізнання, яке проводилося у райвідділку, під час якого її донька впевнено вказала на особу, яка вчинила відносно неї розпусні дії, і цією особою є ОСОБА_6 , оскільки вона його особисто бачила під час впізнання дочкою. Також зазначила про те, що обвинуваченого впізнавали вчителі, які бачили його в школі. Пояснюючи причини відсутності в її заявах свідчень щодо іншої дівчинки, пояснила, що лише відповідала на запитання слідчого з приводу подій, що трапилися безпосередньо з її донькою, та не надавала показань щодо подій, які трапилися з ОСОБА_41 .

Суд відхиляє доводи сторони захисту в частині визнання недопустимими показань потерпілої ОСОБА_25 , оскільки остання надала показання в судовому засіданні, яке відбулося 13.06.2018р. за участю сторони захисту та сторони обвинувачення в режимі відеоконференції в присутності законних представників та психолога. У подальшому, законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_18 , категорично відмовилася приводити дитину для повторного допиту в судовому засіданні. Зазначила, що не бажає ще раз травмувати психіку дитини, оскільки події мали негативні наслідки, у зв`язку з чим, її дочка проходила курс реабілітації у шкільного психолога. Враховуючи наведене, а також те, що суд позбавлений можливості здійснити примусовий привід малолітнього потерпілого, який, окрім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 95 КПК України має право, а не обов`язок давати показання в суді, відеозапис вищезазначеного судового засідання був відтворений в судовому засіданні під час нового розгляду справи, про що також наполягали сторона захисту та прокурор. Суд вважає, що отримані у такій спосіб показання потерпілої можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у дійсному кримінальному провадженні, а також при їх отриманні був дотриманий принцип безпосереднього сприймання показань, передбачений ч.4 ст. 95 КПК України. Окрім того, показання потерпілої, були отримані у порядку, передбаченому нормами ст.ст. 353, 354 КПК України, а відтворення і демонстрація відеозапису, на якому вони містилися, були викликані неможливістю повторного допиту потерпілої в суді, та фактично узгоджується з правом, яким наділений суд відповідно до ч.2 ст. 319 КПК України, а саме: прийняти рішення про відсутність необхідності здійснювати повторно частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе наряду з іншими доказами обґрунтувати судове рішення вищезазначеними показаннями потерпілої ОСОБА_25 , оскільки вони були надані нею в суді, що також не суперечить вимозі ч.4 ст. 95 КПК України, та на їх відтворенні в судовому засіданні наполягали як сторона захисту, так і сторона обвинувачення.

Суд також відхиляє доводи сторони захисту, щодо незаконності проведеного потерпілою впізнання обвинуваченого, оскільки під час допиту в суді ОСОБА_25 вказувала на ознаки, за якими вона може впізнати особу, що в цілому відповідає вимогам ст. 355 КПК України, та безпосередньо вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила щодо неї злочин.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_24 з об`єктивних причини не була допитана в судовому засіданні, суд вважає за можливе в частині визначення опису дій, які були вчинені ОСОБА_6 , покласти показання потерпілої ОСОБА_25 , яка підтвердила вчинення непристойних доторкань до ОСОБА_24 .

Данні, які містяться у протоколах впізнання, проведених 13.06.2015р. під час досудового розслідування за участю потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_24 (а.с. 203-206, т.1), які надані стороною обвинувачення, суд визнає недопустимими доказами та відкидає, оскільки вони були отримані у порушення порядку, встановленого ст.228 КПК України, частина 7 якої зобов`язує разом із фотознімком особи, яка підлягає впізнанню, пред`явити фотознімки інших осіб, які не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Так судом із досліджених протоколів впізнання встановлено, що разом із знімком ОСОБА_6 , який окрім того не відповідає часу подій, оскільки для впізнання надавалося його світлина, датована 05.02.2009р. (а.с.113, т.3), для порівняння були надані фотознімки відомих акторів, таких як ОСОБА_42 тощо.

Дані, що містяться у протоколах огляду місця події, які відображають слідчі дії з огляду приміщення жіночого туалету спеціалізованої школи №269, під час якого було вилучено із зовнішньої та внутрішньої сторін вхідних дверей сліди папілярних узорів (т. 1, а.с. 206-210), які постановою експерта визнані такими, що придатні до ідентифікації, суд до уваги не бере та відкидає, оскілки вони не мають доказувального значення, за відсутності даних щодо відібрання у ОСОБА_6 відповідних зразків та їх порівняння із вилученими.

Разом з тим, суд вважає, що показання потерпілої ОСОБА_25 , щодо опису неправомірних дій, вчинених відносно неї та малолітньої ОСОБА_24 , а також впізнання в обвинуваченому особи, яка їх вчинила, разом із показаннями свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , які впізнали в обвинуваченому ту особу, яку вони бачили в день подій в школі, є належними та допустимими, які узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми та доводять, що саме ОСОБА_6 був присутнім в навчальних закладах, і вчинив неправомірні дії відносно потерпілих.

Суд також вважає доведеним, що ОСОБА_6 , враховуючи зовнішній фізичні данні потерпілих, усвідомлював, що вчиняє неправомірні дії відносно осіб, які є малолітніми, оскільки їм на той момент було: ОСОБА_25 7 років, ОСОБА_24 7 років.

Суд вважає неприйнятними показання обвинуваченого, що він не вчиняв злочини відносно потерпілих, вважаючи таку позицію способом захисту, оскільки такі його показання в повній мірі спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_25 , свідків, та даними, що містяться в досліджених судом документах. Скарги обвинуваченого, які подавалися ним в порядку ч.2 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання (а.с. 91-100, т.4) щодо неналежного розгляду його клопотань та скарг на дії слідчих та прокурорів під час проведення досудового розслідування, завдання тілесних ушкоджень, порушення права на захист, є необґрунтованими, оскільки викладені в них доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Між тим, суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про те, що у протоколі затримання ОСОБА_6 , яке сталося 13.06.2015р. о 17 годині, (а.с. 16-18, т. 2). не зазначені відповідні підстави для затримання останнього, а лише констатовані норми ч.1 ст. 208 КПК України.

Досліджуючи вимог сторони захисту про порушення прав на захист та особисту недоторканності, викладених у скаргах та клопотаннях (а.с. 91-100,т.4), суд встановив, що право ОСОБА_6 на захист не було порушено, оскільки на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 13.06.2015р., яке було видано о 18 годині, йому був призначений захисник - адвокат ОСОБА_45 (а.с.37-38, т. 2). Під час затримання та до появи захисника будь-які речі, які би після цього визнавалися речовими доказами, у нього не вилучалися, ніякі слідчі дії не проводилися. Захисник також був присутнім підчас обрання запобіжного заходу.

Суд також наголошує на тому, що питання доцільності обрання запобіжного заходу обвинуваченому було окремим предметом судового розгляду, який відбувався у Голосіївському районному суді м. Києва та за наслідками якого слідчий суддя ОСОБА_46 постановила відповідну ухвалу від 15.06.2015р., зміст якої свідчить про те, що підставою для обрання запобіжного заходу слугували не тільки протокол про затримання, а також інші докази в цілому, в тому числі, і протокол допиту свідків, потерпілих тощо. Дослідити судове провадження щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , не вбачається можливим, оскільки згідно акту №15 від 29.04.2019р. воно було знищено.

Стороною захисту надані докази наявності у ОСОБА_6 за результатами обстеження його черговим хірургом Київської міської клінічної лікарні №10 та у момент поміщення до ІТТ таких тілесних ушкоджень, як гематоми під лівим оком та літеральній поверхні лівого стегна, забій грудної клітини, пошкодження цілісності кожних покровів лівого ліктя. Між тим суд вважає, що зазначені тілесні ушкодження не можуть беззаперечно свідчити про застосування до ОСОБА_6 незаконних заходів примусу, та порушення права на особисту недоторканість, оскільки стороною захисту не надано достатніх, належних та переконливих доказів того, що ОСОБА_6 зазнав їх в результаті неправомірних дій працівників поліції під час або після затримання.

Клопотання сторони захисту про допит свідків було відхилене, оскільки частина, зазначених у клопотанні свідків (а.с. 38, 158-159, т.4) була свідками сторони обвинувачення, та їх явка забезпечувалася в судове засідання, а інші були понятими під час проведення відповідних слідчих дій та їх показання не є доказами, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки ці обставини знайшли своє відображення у процесуальних документах, які були досліджені судом і оцінені як докази. З тих саме причини було відхилено клопотання сторони захисту про допит в якості свідка слідчого ОСОБА_26

29.10.2015р. матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам (а.с 140-154, т.2), і будь-яких зауважень текст розписки про ознайомлення стороною захисту не містить, тому скаргу ОСОБА_6 на неналежне ознайомлення із матеріалами досудового розслідування суд визнає необґрунтованою.

Висновками судово-психіатричних експертиз №245 від 20.10.2015, №922 від 29.10.2015, №244 від 20.10.2015 встановлено, що ОСОБА_6 страждає на ананкастний (обсесивно-компульсивний) розлад особистості, педофілію та страждав на них в період часу, до якого відносяться діяння, в скоєнні яких він обвинувачується. Також ОСОБА_6 визнаний таким, що на момент проведення дослідження міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також з вищезазначених висновків вбачається, що ОСОБА_6 під час проведення освідування в ході бесіди з експертом з приводу діянь, в скоєнні яких він підозрювався, повідомив: «…це старець мені сказав, щоб я йшов за дівчатками, я хотів погратися з ними в різні ігри. Дівчатка це майбутні феї» (т. 2, а.с. 60-62)», «Голос старца велел идти к девочкам, потом смутно помню. Было много детей, они сміялись, как будто хотели что-то… Смотрели на меня… Это была как игра…Потом я не знал куда идти». (т. 2, а.с. 73-75). Вищезазначені свідчення, надані ОСОБА_6 експертам, а також результати вищезазначених експертиз, непрямо підтверджують мотиви вчинених ОСОБА_6 злочинів.

З урахуванням вищезазначених висновків експертів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 є осудним відповідно до вимог ст. 19 КК України.

Незважаючи на обставини встановлення судом порушень при оформленні затримання ОСОБА_6 , стороною обвинувачення надано суду інші докази, які на стадії досудового розслідування були здобуті не завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення права обвинуваченого, та які доводять винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочинів поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, дії ОСОБА_6 , вчинені відносно малолітньої ОСОБА_24 , які полягали в оголені статевого органу та непристойних доторканнях, безумовно мали сексуальних характер, тому суд кваліфікує їх за ч.2 ст.156 КК України (в редакції Закону України від 25.09.2008р. №600-VI, яка діяла на момент вчинення злочину), як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Вирішуючи питання про формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним по епізоду вчинених незаконних дії щодо малолітньої ОСОБА_25 , суд виходить з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом, а саме шляхом орально-генітального контакту з використанням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_25 , яка є малолітньою, та яка за своїм фізичним та психічним станом не могла розуміти характер і значення вчинюваних ним дій та чинити йому опір. І суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені таких дій. Між тим, судом встановлено, що мінімальна санкція статті кримінального закону, яка визначає злочинність та караність дій ОСОБА_6 щодо малолітньої ОСОБА_25 , та яка діє на час винесення вироку, а саме ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017), є меншою у порівнянні із мінімальною санкцією ч.3 ст. 153 КК України (в редакції Закону України від 01.06.2010р. №2295-VI), яка діяла на час вчинення інкримінованих ОСОБА_47 дій. Враховуючи, що під час судового розгляду сторона обвинувачення відмовилася змінювати обвинувачення, а саме змінювати правову кваліфікації дій ОСОБА_6 , суд вбачає підстави для застосування норм ч.1 ст. 5 КК України про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі, і кваліфікує дії ОСОБА_6 щодо малолітньої ОСОБА_25 за ч.4 ст.152 (в редакції закону № 2227-VIII від 06.12.2017р.). З вищевикладених підстав судом було зміно формулювання обвинувачення, яке визнано доведеним із задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_25 , на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_25 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, вчинені щодо особи, яка не досягла 14 років (зґвалтування).

Розпусні дії, вчинені ОСОБА_6 щодо малолітньої ОСОБА_25 , безпосередньо перед її зґвалтуванням, з урахуванням спрямованості його умислу, повністю охоплюються диспозиціями ч.4 ст.152 КК України (в редакції закону № 2227-VIII від 06.12.2017р.) та не потребують додаткової кваліфікації за ч.2 ст.156 КК України. У зв`язку зі наведеним кваліфікація дій ОСОБА_6 щодо вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_25 є зайвою, та підлягає виключенню з обвинувачення.

Аналізуючи результати судового розгляду в цілому, суд прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156 КК України в редакції Закону України №600-VI від 25.09.2008р.) та ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIII від 06.12.2017р.), потерпілими від яких є малолітні ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 .

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 06.05.2015 року о 17 год. 10 хв., діючи умисно з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, зайшовши до приміщення Технічного ліцею Шевченківського району м. Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Щусєва, буд. 20, звернув увагу на раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Достовірно усвідомлюючи, що вона є малолітньою, намагаючись не викликати уваги та підозри щодо себе, ОСОБА_6 прослідкував по загальному коридору за малолітньою ОСОБА_48 та побачивши, що остання зайшла до приміщення жіночої вбиральні, розташованої на другому поверсі вказаного ліцею, зайшов за нею у вказане приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_48 , ОСОБА_6 відкрив двері та зайшов всередину кабінки, розташованої в приміщенні вказаної вбиральні, в якій на той момент перебувала малолітня ОСОБА_48 , нижня білизна якої була приспущена. Опинившись всередині вказаної кабінки разом з малолітньою ОСОБА_48 , ОСОБА_6 представився лікарем та наказав останній повернутися спиною до нього. Після того, як малолітня ОСОБА_48 виконала вимогу ОСОБА_6 , останній, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_48 , почав торкатися руками її геніталій. Через декілька хвилин ОСОБА_6 наказав малолітній ОСОБА_48 одягтися та залишив місце події.

Також, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому що він, 09.06.2015 року о 14 годині, перебуваючи поблизу першого під`їзду буд. №7 по вул. Кошиця в м. Києві, звернув увагу на раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . В подальшому, ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_50 є малолітньою та усвідомлюючи, що вона за своїми фізичним та психічним станом не зможе чинити йому опір, діючи умисно, з метою вчинення розпусних дій відносно неї, зайшов за останньою до першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , а потім до ліфту. Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в кабіні ліфту, під час того як малолітня ОСОБА_50 простягнула руку з метою натиснути на кнопку потрібного їй шостого поверху, ОСОБА_6 притримав її руку та натиснув на кнопку п`ятого поверху. Приїхавши на п`ятий поверх, коли двері ліфта відчинились, ОСОБА_6 схопив за кисть руки малолітню ОСОБА_49 та утримуючи її, скориставшись своєю віковою та фізичною перевагою, провів останню на сходи під`їзду між четвертим та п`ятим поверхами, після чого відпустив руку малолітньої ОСОБА_51 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_52 , які полягали в оголенні перед останньою свого статевого органу, завуальовуючи свої вказані дії, запропонував малолітній ОСОБА_53 подивитись фокуси, однак, остання, скориставшись можливістю, втекла з місця подій, що і стало причиною того, що його намір не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Також, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому що він, 09.06.2015 року о 17 годині, діючи умисно, з метою вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, зайшовши до приміщення загальноосвітньої школи №314, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. №7-А, перебуваючи на сходах між першим та другим поверхами, звернув увагу на раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка підіймалась сходами на другий поверх. В подальшому, ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_54 є малолітньою та усвідомлюючи, що вона за своїми фізичним та психічним станами не зможе чинити йому опір, піднявся за нею на другий поверх та схопив її за руку. Користуючись своєю віковою та фізичною перевагою, ОСОБА_6 , утримуючи малолітню ОСОБА_54 за руку та висловлюючи на її адресу погрози вбивством, повів останню через коридор в сторону спортивної зали. Після чого, перебуваючи в коридорі біля приміщення спортивної зали, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_54 , які полягали в оголенні перед нею свого статевого органу, ОСОБА_6 підійшов до спортивної зали, однак малолітня ОСОБА_54 , злякавшись погроз ОСОБА_6 , вивільнила свою руку з руки останнього та втекла з місця подій, що і стало причиною того, що його намір не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.

За результатами судового розгляду, суд прийшов до висновку, що зазначені обвинувачення стороною обвинувачення не доведені і ОСОБА_6 по них підлягає виправданню.

По епізоду вчинення розпусних дій щодо потерпілої ОСОБА_48 суд встановив наступне.
Згідно заяви ОСОБА_55 повідомила проте, що 06.05.2015 року о 17 год. 5 хв. невідомий чоловік в приміщенні жіночого туалету Технічного ліцею, розташованого по вул. Щусєва, 20 в м. Києві, вчинив розпусні дії відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 , а.с. 14).

За результатами огляду приміщення жіночого туалету, яке знаходиться на третьому поверсі Технічного ліцею, розташованого за адресою: вул. Щусєва, буд. №20 в м. Києві, проведеного 06.05.2015р. у період з 23год. по 23 год. 20 хв. було вилучено два паппілярних узори (т. 1, а.с. 35-40), які висновками експерта №761 від 20.05.2015, визнані такими, що придатні для ідентифікації за ними особи (т. 1, а.с. 43-44).

За результатами дослідження, проведеного судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_56 наданий висновок №209 від 05.06.2015 про те, що на штанах та трусах, вилучених у потерпілої малолітньої ОСОБА_48 , виявлена сперма без домішків крові, на кофті, штанах та гігієнічній прокладці сперма не виявлена (т. 1, а.с. 52-54).

За результатами огляду потерпілої ОСОБА_48 , проведеного 07.05.2015р. лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_57 на підставі постанови слідчого від 07.05.2015р. про призначення судово-медичної експертизи, зроблений висновок про те, що у потерпілої будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірі та видимих слизових оболонках голови, тулуба, кінцівок, а також в ділянці зовнішніх статевих органів не виявлено (т. 1, а.с. 58-60).

Згідно даних протоколу впізнання 25.06.2015р. потерпіла ОСОБА_48 у присутності понятих, законного представника і психолога впізнала по пред`явленим їй фотознімкам особу, яка вчинила відносно неї незаконні дії, вказавши, що вона зазначена під відповідним номером (а.с. 31-33, т. 1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_58 надала показання про те, що на момент подій працювала вчителем в Технічному ліцеї, а також бачила та спілкувалася з незнайомим чоловіком, який стояв біля жіночої вбиральні, та якого вона спрямувала до чоловічої вбиральні. В обвинуваченому за статурою та рисами обличчя впізнала того чоловіка, що був в ліцеї. В райвідділку її показували картотеку, а потім пред`являли фотокартки.

Дослідивши вищезазначені докази, надані стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_6 по зазначеному епізоду, суд вважає встановленим факт вчинення 06.05.2015р. о 17 год. 05 хв. невідомим чоловіком в приміщенні жіночого туалету Технічного ліцею, розташованого по вул. Щусєва, 20 в м. Києві розпусних дії відносно малолітньої ОСОБА_59 . Однак, допустимих, достатніх та переконливих доказів, що розпусні дії вчинені саме ОСОБА_6 , стороною обвинувачення в розпорядження суду не надано.

Так, данні, що були здобуті під час проведення огляду міста подій, за результатами якого були вилучені сліди папіляряних узорів, а також висновки експерта №209 від 05.06.2015 щодо виявлення на вилучених у потерпілої ОСОБА_48 трусах та штанах сперми, не мають доказового значення оскільки подальша ідентифікація папілярних узорів та відповідної речовини, та їх належність обвинуваченому ОСОБА_6 під час досудового розслідування не здійснювалася. З клопотаннями про проведення відповідних досліджень сторона обвинувачення під час судового розгляду не зверталася. Окрім того, з`ясовуючи можливість проведення генетичної експертизи, суд встановив, що речові докази, на яких містився біологічний матеріал, були повернуті законному представнику потерпілої ще під час досудового розслідування.

Окрім того, враховуючи, що на день проведення потерпілою ОСОБА_48 впізнання по фотокартках, ОСОБА_6 був затриманий, суд визнає данні що містяться у протоколі впізнання недопустимим доказом та відкидає його, оскільки він здобутий у порушення вимог ч.6 ст. 228 КПК України за відсутністю необхідності проведення впізнання по фотокарткам.

Показання свідка ОСОБА_58 суд визнає такими, що лише підтверджують факт присутності ОСОБА_6 в Технічному ліцеї у день подій.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що частина з наданих стороною обвинувачення доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_6 визнана недопустимими, а інша - такими, що не є достатніми та переконливими доказами винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому дій за вказаним епізодом. Інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би доводили винуватість ОСОБА_6 у вчинені розпусних дії відносно малолітньої ОСОБА_48 , стороною обвинувачення суду не надано.

По епізодам незакінчених замахів на вчинення розпусних дій щодо потерпілих ОСОБА_60 та ОСОБА_61 .
Так, потерпіла ОСОБА_62 надала суду показання про те, що незнайомий чоловік, який перебував з нею у ліфті, повіз її на 5 поверх, пояснюючи це бажанням показати кошенят. Він міцно тримав її за руку, коли вони вийшли з ліфту, та, сходячи по сходах, сказав, що кошенят не має, та він буде показувати фокуси. Вона злякалася, оскільки вважала, що він може дістати ножа, та втекла. Впізнала в обвинуваченому того чоловіка, про події з яким розповіла.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_54 ОСОБА_17 надала суду показання про те, що її дочка повідомила про події, які з нею сталися в школі №314, що розташована в Дарницькому районі, а саме те, що незнайомий чоловік погрожував та силою утримував, але вона від нього втекла. Вона була присутня, коли у райвідділку її донька двічі, спочатку по фотокартках, які були в комп`ютері, а потім по одній з чотирьох на вибір впізнавала того чоловіка. В обвинуваченому впізнає того, на кого вказувала її дитина. Категорично заперечує, приводити доньку в судове засідання, бо не бажає травмувати психіку дитини.

Окрім того, стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_6 за цими епізодами, надані наступні письмові документи, з яких судом встановлено наступне.

Згідно даних заяви ОСОБА_63 повідомила про вчинення 09.06.2015р. о 14 годині 10 хвилин невідомим чоловіком хуліганський дій відносно її доньки ОСОБА_60 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 92, т.1).

Згідно даних протоколу впізнання 22.07.2015р. потерпіла ОСОБА_62 у пред`явлених їй фотокартках за рисами обличчя пізнала особу, яка вчинила відносно неї незаконні дії (а.с. 31-33, т. 1),

Згідно даних заяви ОСОБА_64 повідомив про те, що о 17 годині 09.06.2015р. його доньку, яка перебувала у школі, утримував незнайомий чоловік, який схопивши за верхній одяг, тягнув до спортивної зали, погрожуючи вчинити насильницькі дії (а.с. 90, т.1).

Згідно даних заяви ОСОБА_17 повідомила про те, що 09.06.2015р. о 17 годині в приміщені школи № 314, розташованої по вул. Княжий Затон, 7-4, незнайомий чоловік вчинив насильницькі дії відносно її доньки ОСОБА_61 .

Згідно даних протоколу впізнання 16.07.2015р. потерпіла ОСОБА_54 впізнала по пред`явленим їй фотокарткам за рисами обличчя та окулярами особу, яка вчинила відносно неї злочин (а.с. 31-33, т. 1)
На окрему процесуальну дію, яка була проведена 27.07.2015р., постановою слідчого ОСОБА_65 від 27.07.2015р., було залучено захисника ОСОБА_66 , який уклав догорів з підзахисним ОСОБА_6 (а.с. 145-151).

27.07.2015р. ОСОБА_6 був допитаний як підозрюваний. Згідно протоколу допиту, складеного слідчим ОСОБА_65 , надав показання, в яких визнав свою винуватість у пред`явлених йому в підозрі діях, про те, що мав намір вчинити розпусні дії, а саме показати оголений статевий орган раніш йому незнайомим дівчинкам, за одною із якою увійшов до під`їзду, а іншу спіймав у школі (т. 1, а.с. 156-160).

У той саме день відбувся слідчий експеримент під час якого були відтворені вчинені ОСОБА_6 подій на місцевості по епізодам пред`явлених йому незаконних дій відносно потерпілих ОСОБА_67 та ОСОБА_61 . Диск з відеозаписом вищезазначеного слідчого експерименту від 27.07.2015 (т. 1, а.с. 162) був досліджений в судовому засіданні.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 про вчинення ним незакінченого замаху на вчинення розпусних дій відносно потерпілої ОСОБА_60 та ОСОБА_54 було здійснено 27.07.2015р. у присутності захисника ОСОБА_68 .

Дослідивши вищезазначені докази, надані стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні незаконних дій за вказаними епізодами, суд вважає, що відсутні достатні та переконливі докази, які в своїй сукупності доводили б, що взагалі мали місце незакінчені замахи на вчинення розпусних дій відносно малолітніх ОСОБА_60 та ОСОБА_54 , у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Суд констатує, що під час проведення слідчих дії із відтворення подій на місцевості, вручення підозр та відібрання пояснень у ОСОБА_6 , які були проведені під час досудового розслідування, мало місто порушення права на захист. Оскільки на час проведення вищезазначених слідчих захисником ОСОБА_6 був адвокат ОСОБА_69 , і законних підстав для його заміни та залучення іншого захисника для проведення цілого ряду процесуальних дій, не існувало. Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до п.3 ч.2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими докази, які містяться у протоколах відтворення подій і допиту ОСОБА_6 , оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права особи на захист та відкидає їх. Окрім того, протокол відтворення на місцевості за своїм змістом не відповідає вимогам, які встановлюються нормами ст.ст. 104-105 КПК України.

Заява ОСОБА_70 (а.с. 113-114, 136-137, т. 1) в який він зізнається у намірі вчинити розпусні дій відносно ОСОБА_54 та ОСОБА_67 , суд також вважає недопустимим доказом та відкидає.

Протоколи впізнання ОСОБА_71 та ОСОБА_54 суд визнає недопустимими доказами, оскільки вони складені у порушення вимог ст.104 КПК України, що встановлюють вимоги до протоколу. Окрім того, у порушення вимог ст. 105 КПК України стороною обвинувачення не додані відповідні додатки до протоколів із зазначенням даних про особу, яку було впізнано потерпілими.

Окрім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи», розпусні дії, відповідальність за які передбачена ст.156 КК України, повинні мати сексуальних характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті тощо. Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої, непристойні доторкання до статевих органів, навчання статевим збоченням тощо. Під інтелектуальними розпусними діями слід розуміти ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо.

Враховуючи показання потерпілої ОСОБА_67 , які були надані під час допиту в судовому засіданні, в частині визначення наміру вчинюваних щодо неї дії, суд встановив, що умисел на вчинення дій сексуального характеру щодо потерпілої, є недоведеним. Те саме стосується і подій з потерпілою ОСОБА_54 , оскільки належні та допустимі докази, яки б підтверджували намір ОСОБА_6 на вчинення саме розпусних дій відносно ОСОБА_54 відсутні.

Таким чином, суд вважає недоведеним факт існування наміру у ОСОБА_6 на вчинення розпусних дій відносно ОСОБА_54 та ОСОБА_67 , тобто події злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, є не доведеними.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Особа має бути виправданою, якщо сторона обвинувачення не доведе її винуватість поза розумним сумнівом.

Суд, виконавши усі процесуальні можливості не зміг допитати малолітніх потерпілих, враховуючи, що останні на неодноразові виклики до суду не з`являлися, та, як відмітила сторона обвинувачення, їх батьки - законні представники, в категоричній формі відмовилися приводити дітей для допиту в суд.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 17 КПК України згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість ОСОБА_6 у вчиненні розпусних дій відносно потерпілої ОСОБА_59 . Тому відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України ОСОБА_6 підлягає виправданню за вищезазначеним обвинуваченням.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, частина з наданих стороною обвинувачення доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_6 за епізодами незакінчених замахів на вчинення розпусних дій, а саме: протоколи впізнання по фотознімках, протокол допиту ОСОБА_6 , слідчий експеримент, визнані недопустимими, а інша, показання потерпілої ОСОБА_72 та законного представника ОСОБА_17 - такими, що не є достатніми та переконливими доказами винуватості обвинуваченого. Інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би доводили винуватість ОСОБА_6 у вчинені незакінчених замахів на вчинення розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_54 та ОСОБА_60 , стороною обвинувачення суду не надано. Окрім того, враховуючи, що стороною обвинувачення не доведений сам факт існування наміру на вчинення розпусних дій щодо зазначених малолітніх осіб, ОСОБА_6 підлягає виправдуванню за цими епізодами відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.373 КПК України, а саме за відсутністю події злочинів.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 за вищезазначеними епізодами пред`явленого йому обвинувачення, суд вважає за необхідне відмити, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування не були проведені експертні дослідження біологічних зразків, отриманих під час огляду місць подій та речових доказів, що в даному випадку могло би з вірогідністю стверджувати або спростовувати доводи обвинувачення.

При обранні покарання ОСОБА_6 за доведеним у суді обвинуваченням, суд враховує: ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, інший тяжкими, данні про його особу, згідно яких обвинувачений має не зняту і не погашену судимість, будучи засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Києва 01.08.2012 року за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 263 КК України до 6 років позбавлення волі, та 05.02.2015р. звільнений по відбуттю строку покарання, на момент затримання не працював, не одружений, не має місця реєстрації. За висновками експертиз, станом на їх проведення, визнаний таким, страждає на ананкасний (обсесивно-компульсивний) розлад особистості, педофілію. Данні про його характеристику за останнім відомим місцем проживання відсутні. Із складу сім`ї у ОСОБА_6 є матір, яка визнана інвалідом ІІ групи, є пенсіонером.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , та визначених відповідно до вимог ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до вимог ст.67 КК України та які також зазначені в обвинувальних актах, суд визнає: за епізодами вчинених ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2 ст.156 КК України, - повторність злочинів, а по епізоду зґвалтування - рецидив злочинів

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих і наявність двох обтяжуючих обставин, малолітній вік потерпілих, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, але не встановлюючи додаткове покарання, яке передбачено санкцією ч.2 ст.156 КК України (в редакції закону України від 25.09.2008р. №600-VI) у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, оскільки кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_6 , не були пов`язані з посадою або заняттям певною діяльністю.

Остаточне призначення покарання у дійсному кримінальному провадженні повинно відбуватися за правилами, передбаченими ч.1-2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів.

Судові витрати на проведення експертизи №504 від 02.06.2015 в сумі 491,04 грн. (а.с. 22, т.3) підлягають стягненню з обвинуваченого, а на проведення експертизи №761 від 20.05.2015р. в сумі 491,04 грн. віднесенню на рахунок держави з тих підстав, що експертиза у зазначеній частині була проведена по епізоду за яким ОСОБА_6 визнаний невинуватим.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Окрім того, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили залишити без змін обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст. 156 КК України у вчинені розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_48 та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 3 ст.15 ч.2 ст.156 КК України у вчинені незакінчених замахів на вчинення розпусних дій відносно малолітніх ОСОБА_54 та ОСОБА_67 та виправдати на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України за відсутності події злочину.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017) і ч.2 ст.156 КК України (в редакції Закону №600-VI від 25.09.2008р.), і призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017) у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

- за ч.2 ст.156 КК України (в редакції Закону №600-VI від 25.09.2008р.) у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Строк відбування покарання рахувати з 23.12.2019р.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення у період з 13.06.2015. по 22.12.2019р. (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дня позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити без змін обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речові докази: сліди папілярних узорів, що поміщені у конверти та долучені до матеріалів справи (а.с.45, т.1, а.с.26, т.3), оптичні диски CD-R з інформаціями ПрАТ «Київстар» (т. 3, а.с. 47), ТОВ «Астеліт» (т. 3, а.с. 52), ПрАТ «МТС Україна» (т. 3, а.с. 57), консультативні висновки лікарів НДСЛ «Охматдит» (а.с. 103, т.3) - залишити в матеріалах справи, особистий одяг та речі потерпілої ОСОБА_48 , а саме: штани рожевого кольору, кофту сірого кольору, нижню білизну білого кольору, гігієнічну серветку, які були повернуті законному представнику потерпілої ОСОБА_55 залишити їй за належністю.

Судові витрати на проведення експертизи №504 від 02.06.2015 в сумі 491,04 грн. (а.с. 22, т.3) стягнути з ОСОБА_6 , а на проведення експертизи №761 від 20.05.2015р. в сумі 491,04 грн. віднести на рахунок держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його оголошення, обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також отримання копії вироку, із її врученням обвинуваченому негайно після оголошення.

Судді:

_________________ _______________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3