УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2020 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з неповною середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Миколаївським районним судом Миколаївської області від 23.01.2012 року за ч.2 ст.115, ч.1 ст.152, ч.2 ст.152, ч.2 ст.194, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.

- якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої ним частини покарання на більш м`яке у виді обмеження волі.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну йому невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні спільного клопотання в.о. начальника ДУ «Арбузинська ВК (№83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про заміну йому невідбутої ним частини покарання на більш м`яке у виді обмеження волі.
Стверджує, що він мав бажання приймати участь в режимі відеоконференції при розгляді вказаного клопотання, однак суд першої інстанції двічі не виходив на зв`язок. Крім того ним була направлена заява про розгляд справи за його участю.
Вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що він визнав свою вину лише частково також не заслуговує на уваги, оскільки це було вісім років назад. На даний час він повністю розкаюється, виплатив вже більше 12000 грн в рахунок відшкодування шкоди.
Також вважає, що суд необґрунтовано при ухваленні рішення послався на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.11.2008 року, так як судимість за цим вироком погашена.
Апелянт зазначив, що на підприємстві колонії він працює з 2012 року, в період 2014-2018 років отримав заохочення за добру поведінку та сумлінну працю.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У лютому 2020 року до суду надійшло спільне клопотання в.о. начальника ДУ «Арбузинська ВК (№83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.
З клопотання вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Арбузинкаська ВК № 83» з 23 квітня 2012 року.

Він працевлаштований, трудові обов`язки виконує в повному обсязі, постійно проявляє трудову ініціативу, а тому має шість заохочень за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці.

За весь період відбування покарання засуджений стягнень не мав, дотримується правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи та рівних взаємовідносин з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації колонії і дбайливо ставиться до майна установи.

Крім того, засуджений виконує роботи із самообслуговування та залучається до робіт із благоустрою колонії, приймає участь в роботі самодіяльних організацій та в програмі диференційованого вихованого впливу «Підготовка до звільнення».

Посилаючись на вказане в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» та заступник голови спостережної комісії при Арбузинській РДА Миколаївської області вважають, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, а тому невідбута ним частина покарання у виді позбавлення волі може бути замінена на більш м`яке, як то, у виді обмеження волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що сама по собі лише позитивна характеристика ще не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення. Вказує, що ОСОБА_5 засуджений за особливо тяжкі злочини, при цьому, під час розгляду справи свою провину визнавав частково, відсутні відомості про відшкодування матеріальної шкоди.

Все це у сукупності вказує на те, що засуджений не намагається якимось чином виправити ситуацію, що мала місце вже після вчинення ним злочину, а тому таке не свідчить про його зразкову поведінку чи то розкаяння.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на сьогоднішній день беззаперечно установити факт, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення не є можливим

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п.7 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст.82 КК України та ст.ст 537, 539 КПК України.

Так, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2012 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 115, ч.1ст.152, ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 194 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70 того ж Кодексу на 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2016 року засудженому зараховано строк його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання період з 26 лютого 2011 року по 10 квітня 2012 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на день звернення з клопотанням засуджений відбув більше двох третин строку, призначеного йому покарання.

Як слідує з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 працевлаштований, трудові обов`язки виконує в повному обсязі, постійно проявляє трудову ініціативу, має шість заохочень за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці.

За весь період відбування покарання засуджений стягнень не мав, дотримується правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи та рівних взаємовідносин з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації колонії і дбайливо ставиться до майна установи.

Крім того, засуджений виконує роботи із самообслуговування та залучається до робіт із благоустрою колонії, приймає участь в роботі самодіяльних організацій та в програмі диференційованого вихованого впливу «Підготовка до звільнення».

Однак, ОСОБА_5 засуджений за особливо тяжкі злочини, при цьому, під час розгляду справи свою провину визнавав частково, що судом було розцінено як спробу уникнути кримінальної відповідальності.

До того ж, із вироку слідує, що злочином було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 30 000 грн, однак, жодних відомостей про її відшкодування, або хоча б частини, матеріали особової справи не містять.

Крім цього, ОСОБА_5 раніше був засуджений за тяжкий злочин і подальше вчинення особливо тяжких злочинів через нетривалий проміжок часу дає підстави говорити, що засуджений не зробив належних висновків для себе і не бажав стати на шлях виправлення.

За наведеного, висновок суду першої інстанції про недоведеність того, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, є вірним, обґрунтованим та достатньо мотивований.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі стосовно того, що він заслуговує на застосування до нього положень ст. 82 КК України є необґрунтованими, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним. Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, поведінка засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, його ставлення до праці, не свідчить беззаперечно, що він твердо став на шлях виправлення та процес його перевиховання досяг того рівня, коли можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Так, матеріали особової справи ОСОБА_5 містять відомості про працевлаштування лише з 31 жовтня 2017 року.

Будь яких даних про те, яким чином і на яких роботах працював засуджений до цього часу у розпорядження суду надано не було. А тому, за що саме заохочувався ОСОБА_5 06.20.2014 року та 30.06.2017 року невідомо, так як відомостей про його залучення, принаймні, до робіт з благоустрою суду не надано.

Крім цього, заохочення до початку 2019 року носили не систематичний характер, оскільки мали місце у 2014, 2017 та 2018 роках, по одному заохоченню за рік, що свідчить про роботу засудженого, однак, не вказує на сумлінне ставлення до неї.

У 2019 році засуджений мав три заохочення, проте, у сукупності з вищевикладеним це говорить про те, що сумлінне ставлення до праці у нього сформувалось лише у 2019 році, який безпосередньо передує року звернення до суду про заміну покарання на більш м`який.

В матеріалах справи відсутні відомості про відшкодування засудженим хоча б частини матеріальної шкоди, спричиненої злочином.

Враховуючи викладене, на цей час заміна призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке не є виправданою, так як засуджений з огляду на наявність позитивних зрушень у його поведінці та ставленні до праці, на даному етапі відбування покарання лише стає на шлях виправлення, а тому ще потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення спільного клопотання в.о. начальника ДУ «Арбузинська ВК (№83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі. Рішення суду постановлено відповідно до вимог матеріального та процесуального закону є обґрунтованим та належним чином умотивованим.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції його прав при вказаного розгляді клопотання, в зв`язку з його розглядом за відсутності засудженого є неприйнятними.

Відповідно до положень ч.5 ст. 539 КПК України в судове засідання щодо розгляду клопотань, пов`язаних з виконанням вироку, викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, про час та місце розгляду клопотання повідомляються орган або установа виконання покарань, спостережна комісія. Неприбуття в судове засідання, осіб, які належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особо повідомила про поважні причини не прибуття.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, про що свідчить його розписка (а.с. 21), будь яких заяв про своє бажання приймати участь в розгляді справи до суду не подавав, за такого, суд першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. 539 КПК України розглянув справу за його відсутності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання в.о. начальника ДУ «Арбузинська ВК (№83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: