ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/233/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2053/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 24 02 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 2228,94 грн. на користь місцевого бюджету УДКСУ у м. Харкові Харківської області.

Стягнуто з ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 17 03 2014 року приблизно о 09 год. 55 хв., знаходячись на території автомобільної стоянки ринку «Казка», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Єлізарова, 2А, в ході сварки з раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень навмисно наніс, раніше не знайомому ОСОБА_9 , один удар кулаком своєї правої руки в праву частину обличчя. В результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи №284 А/14 від 07 05 2014 року, громадянину ОСОБА_9 були спричинені наступні ушкодження: синець правої половини обличчя, перелом верхньої щелепи, перелом тіла правої скулової кістки з порушенням цілісності нижнього краю правої орбіти, перелом скулоальвеолярного відростка зі зсувом, які відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалості розладу здоров`я.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як скоєння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я (а.с.160-165).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, просив скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: безпідставно звільнив від покарання на підставі ст.75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 3 років позбавлення волі (а.с.179-180).

Крім того, на вищевказаний вирок була подана апеляційна скарга захисником обвинуваченого, в якій він просив оскаржуваний вирок скасувати з підстав недоведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, винести виправдувальний вирок та закрити кримінальне провадження по даній справі; скасувати арешт майна, яке належить ОСОБА_7 , а саме автомобіля « DAEWOO MATIZ», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Такі вимоги обґрунтував тим, що оскаржуваний обвинувальний вирок не відповідає вимогам чинного законодавства, судом не надано належної правової оцінки доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у скоєнні цього правопорушення; не встановлено, чи знаходилися тілесні ушкодження середньої тяжкості у ОСОБА_9 в причинному зв`язку з подією даного конфлікту за участю ОСОБА_7 , або вони були отримані при інших обставинах іншою людиною.

На думку сторони захисту, при розгляді справи, крім зазначених, було допущено наступні порушення: викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, в обвинувальному акті здійснено поверхнево, неконкретно, без повного розкриття об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 ; суд не дав належну правову оцінку свідченням потерпілого, показанням усіх свідків, впізнанню по фото, слідчим експериментам з участю потерпілого, інформації операторів мобільного зв`язку про місцезнаходження 17 03 2014 року обвинуваченого ОСОБА_7 ; у вироку вказано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , який не допитувався на досудовому і судовому слідстві, на досудовому розслідуванні допитувалася свідок ОСОБА_11 ; у вироках Ленінського районного суду м. Харкова від 27 10 2015 року і від 24 02 2020 року треті сторінки ідентичні, а також вказано про наявність у обвинуваченого вищої освіти, якої у нього нема; прокурор ОСОБА_12 безпідставно та незаконно здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000599.

Також вказав, що всі докази, представлені в суд, виключають кримінальну відповідальність ОСОБА_7 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме: свідчення потерпілого ОСОБА_9 , який в 2014 році впізнав не ОСОБА_7 , а його напарника в кабінеті у дільничних і на слідчому експерименті не міг вказати конкретно механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, як і ким воно було заподіяне; показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які в суді не змогли впізнати нападника і конкретно вказати на ОСОБА_7 як на особу, яка завдала тілесне ушкодження потерпілому; інші свідки, допитані в суді, просто не бачили факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і нічого конкретного в суді не пояснили; впізнання потерпілим ОСОБА_9 і свідком ОСОБА_13 підозрюваного ОСОБА_7 по фотографіях, проводилося з порушенням; в суді свідок ОСОБА_13 пояснила, що ніяких впізнань підозрюваного ОСОБА_7 по фотознімках з нею не проводили; до суду прокуратурою наданий CD-диск і роздруківка з диска з інформацією від операторів мобільного зв`язку з мобільного телефону ОСОБА_7 , з якої вбачається, що в день скоєння правопорушення щодо ОСОБА_9 о 09 год. 55 хв. ОСОБА_7 був відсутній на території вул. Єлізарова, 2 у м. Харкові, де відбулося правопорушення, оскільки знаходився в цей же день 17 03 2014 року о 08 год. 35 хв. на вул Хуторянського, 34, в районі пр-ту Гагаріна, 131, а потім о 10 год. 09 хв. на вул Космічна, 21.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, вказав, що доводи апеляційної скарги сторони захисту є необґрунтованими, заперечував проти задоволення її вимог.

Разом з тим, прокурор заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.3 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги останнього, заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Потерпілий вважав, вирок законним та обґрунтованим, а також, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого відсутні.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та захисника, їх думку щодо апеляційної скарги опонента, думку обвинуваченого та потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При встановлені вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , повно всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам кожному окремо та в сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, свої висновки суд належним чином вмотивував.

Дослідивши всі обставини провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов правильного висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченим від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта та самого обвинуваченого повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб:

потерпілого ОСОБА_9 , який, поміж іншим, вказав, що саме ОСОБА_14 спричинив йому тілесні ушкодження 17 03 2014 року, завдавши удар в праву частину обличчя, після чого сів до автомобіля та поїхав;

свідка ОСОБА_15 , яка була свідком лише результату конфлікту;

свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона ставить свій автомобіль на стоянку біля ринку «Казка» по вул. Єлізарова, 2-а. Так 17 березня 2014 року приблизно о 09 год. 30 хв. прийшовши на автостоянку за своїм автомобілем, звернула увагу, що зі стоянки виїжджав автомобіль зовні схожий на «Москвич» з великим багажником, зупинившись біля виїзду до нього підійшов охоронець ОСОБА_9 та почав розмову з водієм автомобіля. Водій був одягнутий у темний одяг та кепку. За час розмови водій вийшов з машини та наніс один удар рукою, (якою саме сказати не може) в обличчя ОСОБА_9 , після чого водій повернувся до свого автомобіля та поїхав зі стоянки. Встигла записати державний номерний знак, після чого викликала «швидку допомогу» оскільки у постраждалого було багато крові на обличчі. В судовому засіданні чітко зазначила, що саме ОСОБА_7 наніс удар охоронцю, оскільки зовнішність обвинуваченого здалася їй запам`ятовуючою. Вона наполягала, що тілесні ушкодження нанесені саме ОСОБА_7 ;

свідка ОСОБА_16 , якому працівниками ринку «Казка» було повідомлено про конфлікт, який мав місце 17 03 2014 року. Останній пояснив, що після прибуття до місця виклику побачив, що «швидка допомога» госпіталізує охоронця ОСОБА_9 , який був у крові. Всі необхідні дані записав у щоденник зі слів свідків, в тому числі і державний номер автомобіля. Після отримання доручення від слідчого почав шукати автомобіль, з`ясував, що він належав ОСОБА_17 , який на той момент знаходився у розшуку. Надіслав запит до відділу юстиції про причетність цього автомобіля до ДТП. Після надходження нотаріальних довіреностей виявилось, що цей автомобіль приймав участь у ДТП під керуванням ОСОБА_18 . Останній пояснив, що є довіреність на автомобіль на ім`я ОСОБА_7 та що по понеділках на автомобілі їздить ОСОБА_7 доставляючи продукцію ООО «ХМК». Також ОСОБА_18 чітко зазначив, що не міг нанести пошкодження потерпілому оскільки по понеділках автомобілем керує виключно ОСОБА_7 ;

свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що працює на ринку «Казка», на автостоянці якого 17 03 2014 року близько 09 год. 30 хв. відбувся конфлікт між водієм автомобіля по типу жигулів та охоронцем автостоянки ОСОБА_9 , який прохав сплатити кошти за стоянку. На таке прохання водій відреагував різко та відмовився сплачувати, після чого наніс удар в обличчя ОСОБА_9 та поїхав з автостоянки.

свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні пояснив, що був запрошений працівниками Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області для прийняти участі у якості понятого при врученні повістки у кримінальній справі обвинуваченому. Вказав, що після оголошення слідчим змісту повістки ОСОБА_7 відмовився від її отримання.

Зазначені вище показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та показами вказаних свідків, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються:

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 12 2014 року, відповідно до якого у присутності понятих, потерпілий ОСОБА_9 заявив, що на фото №4, зображений чоловік, який 17 03 2014 року на автостанції «Сказка» по вул. Єлізарова, 2А наніс йому один удар в голову, а також довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якої на фото під №4 зображений гр. ОСОБА_7 (т.2 а.с.76-77);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 12 2014 року, згідно з якого у присутності понятих, свідок ОСОБА_13 заявила, що на фото №1, зображений чоловік, який 17 03 2014 року на автостанції «Сказка» по вул. Єлізарова, 2А наніс потерпілому ОСОБА_9 , охоронцю автостоянки, один удар в область голови та виражався нецензурною лайкою. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на фото під №1 зображений ОСОБА_7 (т.2 а.с.79-80);

протоколом слідчого експерименту та доданого до нього ілюстративного матеріалу від 18 12 2014 року, відповідно до якого в приміщенні ХОБАМЄ розташованого на базі 4-ї ХМКЛГИНМД у присутності слідчого, судово-медичного експерта, понятих, потерпілий ОСОБА_9 розповів та показав механізм нанесення удару при подіях, які трапились 17 03 2014 року (т.2 а.с.82-86);

висновком судово-медичної експертизи №1198-А/14 від 25 12 2014 року, в ході якої були зафіксовані ушкодження на обличчі ОСОБА_9 . Згідно вказаного висновку вони утворилися від дії тупого твердого предмету, з обмеженою площею травмуючої поверхні, в строк і при обставинах, вказаних ОСОБА_9 при огляді (т.2 а.с.87-88);

висновком судово-медичної експертизи №284-А/14 від 07 05 2015 року;

медичною документацією, відповідно до якої 17 03 2014 року у госпіталізованого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, які вказані в актах експертиз (т.2 а.с.73-73);

копією товарно-транспортної накладної № 171253 від 17 03 2014 року, відповідно до якої, експедитором значиться ОСОБА_7 (т.2 а.с.100), що підтверджує той факт, що автомобілем, на які вказав потерпілий та свідки, керував саме ОСОБА_7 .

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

При цьому, судом першої інстанції ретельно проаналізовано заперечення захисту щодо незгоди з обвинуваченням, висунутим ОСОБА_7 та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

З огляду на викладене, доводи захисника щодо неналежної оцінки судом першої інстанції доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, а також свідчень потерпілого, показань усіх свідків, впізнання по фото, слідчих експериментів з участю потерпілого, - є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання захисника на те, що викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, в обвинувальному акті здійснено поверхнево, неконкретно, без повного розкриття об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 колегією суддів не приймаються, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 07 2017 року скасовано чергову ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 06 02 2017 року про повернення обвинувального акту прокурора з тих підстав, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить всі визначені ст.291 КПК України відомості, до нього долучені передбачені законом додатки, а всі вказівки районного та апеляційного судів, надані раніше, слідчим виконані (т.1 а.с.98-99). Судом першої інстанції безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті надано оцінку усім відомостям, що містяться в обвинувальному акті, усім доказам по справі та прийнято обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину.

Неспроможними є доводи захисника щодо неналежної оцінки судом інформації операторів мобільного зв`язку про місцезнаходження 17 03 2014 року обвинуваченого ОСОБА_7 , яка, на думку захисника, беззаперечно свідчить про те, що в день скоєння правопорушення щодо ОСОБА_9 о 09 год. 55 хв. ОСОБА_7 був відсутній на території вул. Єлізарова, 2 у м. Харкові, де відбулося правопорушення, оскільки знаходився в цей же день 17 03 2014 року о 08 год. 35 хв. на вул Хуторянського, 34, в районі пр-ту Гагаріна, 131, а потім о 10 год. 09 хв. на вул Космічна, 21, з огляду на таке.

Як вірно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, зазначений доказ беззаперечно не підтверджує та не спростовує причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину. Крім того, у зв`язку з тим, що ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення не були надані докази, що саме цей телефон знаходився у користуванні ОСОБА_7 17 03 2014 року, інформацію, що містилася на CD-диску і роздруківці з диску з інформацією від операторів мобільного зв`язку з мобільного телефону ОСОБА_7 не було покладено в основу мотивування доведеності вини останнього.

Посилання захисника на те, що у вироку вказано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , який не допитувався на досудовому і судовому слідстві, на досудовому розслідуванні допитувалася свідок ОСОБА_11 та на те, що у вироках Ленінського районного суду м. Харкова від 27 10 2015 року і від 24 02 2020 року треті сторінки ідентичні, є надмірним проявом формалізму з боку захисника, оскільки помилка в прізвищі свідка є очевидною технічною помилкою, яка не впливає на суть його показань та обсяг обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , а на третіх сторінках обох вироків міститься аналіз доказів по справі, які є належними та допустимими.

Звертаючи увагу колегії на те, що судом першої інстанції помилково вказано про наявність у обвинуваченого вищої освіти, якої у нього нема, захисник не надав жодних доказів на спростування цієї обставини. Разом з тим, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що висновок про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 вищої освіти зроблені зі слів самого обвинуваченого (т.2 а.с.163, абз.9).

Посилання захисника на те, що прокурор ОСОБА_12 безпідставно та незаконно здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000599, оскільки постанова про призначення групи прокурорів не містить підпису уповноваженої особи, - колегією суддів не приймаються, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи містяться належним чином завірені ксерокопії повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 від 03 11 2016 року, а також постанова про призначення групи прокурорів від 03 11 2016 року, з яких вбачається, що відповідні документи оформлені належним чином, в них містяться усі необхідні дані та підписи, згідно приписів процесуального закону (т.1 а.с.42,43).

Доводи з того приводу, що впізнання потерпілим ОСОБА_9 і свідком ОСОБА_13 підозрюваного ОСОБА_7 по фотографіях, проводилося з порушенням, не підтверджені жодними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджували районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Підстав для скасування судом апеляційної інстанції арешту майна, яке належить ОСОБА_7 , а саме автомобіля « DAEWOO MATIZ», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , про що просить захисник в апеляційній скарзі, оскаржуючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, питання щодо скасування арешту вказаного майна вирішувалося судом першої інстанції за клопотанням обвинуваченого. За результатом розгляду клопотання 19 03 2020 року було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання (т.2 а.с.186-187). ОСОБА_7 не позбавлений права оскаржити вказану ухвалу у встановленому процесуальним законом порядку.

Враховуючи наведене, вищевказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про істотне порушення кримінального процесуального закону при здійсненні кримінального провадження, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, поданої захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження щодо останнього у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

В поданій прокурором апеляційній скарзі піднімається питання щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження. У зв`язку з наведеним дослідженню підлягають лише доводи клопотання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Вимогами п.3 ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 17 03 2014 року вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, який відповідно до класифікації, передбаченої ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Тобто, на день ухвалення вироку, а також розгляду апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого минуло понад п`ять років з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного злочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.417, п.1 ч.2 ст.284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України, що також передбачено ч.5 ст.74 КК України, а дане кримінальне провадження закриттю.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 24 02 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - в частині призначеного покарання, - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4