печерський районний суд міста києва
Примірник № ___
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представників особи, у володінні якої знаходяться речі та документи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000054, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до слідчого судді надійшло клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, які знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), з можливістю вилучення їх в копіях, а саме до:

- копій усіх проектів рішень Конституційного суду України у справах №1-33/2010 та № 1-45/2010, які передавались у машбюро Конституційного суду України для тиражування і кодування (за станом на окрему дату), копії усіх таблиць висловлених пропозицій та зауважень і письмових пропозицій суддів Конституційного Суду України у цих справах,

- інформації та копій документів про участь у розгляді справ за конституційними зверненнями або конституційними поданнями, у яких у період з часу складення присяги по 30 вересня 2010 року включно брали участь судді Конституційного Суду України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також інформації і копій документів про розподіл на вказаних суддів Конституційного Суду України у вказаний період (з моменту складення присяги по 30 вересня 2010 року включно) як на суддів-доповідачів конституційних подань або конституційних звернень, копій щомісячних (за червень, за липень, на серпень, за вересень 2010 року) письмових інформацій Керівника Секретаріату Конституційного Суду України, скерованих в адресу перелічених суддів Конституційного Суду України.

Обґрунтовуючи подане клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що Слідчими першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013 2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 від 03.03.2014 за фактом захоплення ОСОБА_11 державної влади у неконституційний спосіб, у тому числі шляхом зміни Конституції України внаслідок прийняття Конституційним Судом України неправосудних рішень за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 375 КК України.

В кримінальному провадженні досліджуються обставини створення коаліції депутатських фракцій «Стабільність і реформи» (проголошена 11.03.2010) у незаконний спосіб, підготовки і прийняття Конституційним Судом України рішення № 11-рп/2010 від 06.04.2010 у справі № 1-33/2010.

В ході досудового розслідування встановлено, що 14 лютого 2010 року ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено результати другого туру голосування з виборів Президента України та оголошено про обрання ОСОБА_11 . Президентом України.

25 лютого 2010 року ОСОБА_11 на урочистому засіданні Верховної Ради України склав присягу, отримав колар - нагрудний знак Президента України та символи Президентської влади: печатку та булаву Президента України.

25 лютого 2010 року ОСОБА_11 офіційно вступив на пост Президента України та відповідно до статті 102 Конституції України став Главою держави, Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Зайнявши найвищу в державі посаду, ОСОБА_11 , всупереч складеній ним присязі Президента України, вирішив не виконувати покладені на нього на цій посаді конституційні обов`язки дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу, відстоювати права і свободи громадян, додержуватися Конституції України і законів України та діяти в інтересах усіх співвітчизників, а використовувати владні повноваження Президента України насамперед з метою незаконного збагачення як себе особисто, так і членів своєї родини та свого найближчого оточення за рахунок ресурсів держави та народу України.

В той же час ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що реалізувати цей задум він зможе тільки за умови повного зосередження у своїх руках виключних владних повноважень та отримання контролю за всіма гілками державної влади, в період з лютого по жовтень 2010 року вчинив ряд умисних дій для досягнення цієї цілі, незаконно використовуючи наявні повноваження Президента України.

Зокрема, на початку березня 2010 року ОСОБА_11 , з метою встановлення контролю за діяльністю законодавчого органу влади Верховної Ради України та вищого органу в системі органів виконавчої влади Кабінету Міністрів України, вирішив створити коаліцію депутатських фракцій із числа фракцій, на рішення яких мав безпосередній вплив - Партії Регіонів України (172 народних депутати), Комуністичної партії України (27 народних депутатів) та «Блоку Литвина» (20 народних депутатів), загалом 219 народних депутатів.

Створення коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України дозволило би в подальшому, відповідно до вимог ст. 114 Конституції України, формувати їй кадровий склад Кабінету Міністрів України із числа лояльних, або повністю підконтрольних ОСОБА_11 осіб.

Станом на 3 березня 2010 року відповідно до положень статті 61 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10.02.2010 поняття коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді було унормовано, як добровільне об`єднання депутатських фракцій, яке формується у Верховній Раді за результатами виборів і на основі узгодження політичних позицій. До складу коаліції входить більшість народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради (тобто більш ніж 225 депутатів), який згідно зі ст. 76 Конституції України складався із 450 народних депутатів України.

ОСОБА_11 , розуміючи відсутність встановленої Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» мінімально необхідної кількості народних депутатів для створення коаліції депутатських фракцій у підконтрольних йому вищевказаних фракціях та знаючи про відмову інших фракцій Верховної Ради України на той час « ОСОБА_12 » та Блоку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » створювати разом із ними коаліцію, став домагатись формування у Верховній Раді України коаліції, до якої крім депутатських фракцій - Партії Регіонів України, ІНФОРМАЦІЯ_4 та «Блоку Литвина» могли б увійти також позафракційні народні депутати України та депутати інших фракцій.

З цією метою ОСОБА_11 через підконтрольних йому народних депутатів України фракції ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в порушення Рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 вересня 2008 року № 16-рп/2008, яким встановлено зокрема, що Конституція України визначила суб`єктів формування коаліції депутатських фракцій депутатські фракції, ініціював внесення 03.03.2010 проекту Закону про затвердження змін до статті 61 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» (щодо порядку утворення коаліції депутатських фракцій) № 6137 для подальшого розгляду на сесії Верховної Ради України. У цьому проекті Закону України, окрім іншого був розширений зміст поняття «коаліція депутатських фракцій» із включенням до нього терміну «народні депутати» і наступним формулюванням: «коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді це сформоване за результатами виборів і на основі узгоджених політичних позицій та на засадах, встановлених Конституцією України і цим Регламентом, об`єднання депутатських фракцій, народних депутатів, до якого входить більшість народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради».

В подальшому ОСОБА_11 , через народних депутатів фракції ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_15 , упродовж 03-09 березня 2010 року забезпечено терміновий розгляд Закону України № 6137 комітетом з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради (голова народний депутат фракції ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_16 ), включення до порядку денного Головою Верховної Ради ОСОБА_17 (фракція «Блок Литвина»), а також його прийняття народними депутатами фракцій Партії Регіонів України, ІНФОРМАЦІЯ_4 та Блоку Литвина.

10 березня 2010 року ОСОБА_11 , в порушення Рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2008 № 16-рп/2008, підписав Закон України № 6137, що в подальшому забезпечило законодавче підґрунтя для формування коаліції депутатських фракцій без участі опозиційних фракцій, а лише з використанням підконтрольних йому фракцій та за рахунок окремих народних депутатів.

11 березня 2010 року у ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснено офіційне повідомлення про сформування коаліції депутатських фракцій «Стабільність і реформи» (235 народних депутатів України), до якої увійшли фракції Партії Регіонів України, ІНФОРМАЦІЯ_4 та Блоку Литвина, а також 16 народних депутатів України із числа позафракційних.

Формування цієї коаліції дало можливість ОСОБА_11 в той же день через підконтрольних йому народних депутатів України створеної коаліції призначити на керівні посади у Кабінеті Міністрів України та на інші посади осіб зі свого близького оточення. Зокрема, за пропозицією ОСОБА_11 на посаду Прем`єр-міністра України Верховною Радою України 11 березня 2010 року було призначено його однопартійця та давнього знайомого ОСОБА_18 , а 04 листопада 2010 року Верховною Радою України надано згоду на призначення ОСОБА_19 , особи із близького кола ОСОБА_11 , Генеральним прокурором України.

Створення коаліції депутатських фракцій «Стабільність і реформи» у такий незаконний спосіб потягнуло за собою категоричну незгоду більшості народних депутатів України фракцій « ОСОБА_12 » та Блоку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » із такими діями та спричинило заяву представника фракції « ОСОБА_12 » ОСОБА_20 про перехід її депутатів в опозицію до діючої державної влади.

Окрім того, ще раніше 5 березня 2010 року, ОСОБА_11 , передбачаючи можливу жорстку протидію своїх політичних опонентів - народних депутатів України фракцій « ОСОБА_12 » та Блоку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » створенню вказаної коаліції у такий незаконний спосіб та спроби через подання до Конституційного Суду України визнати Закон України № 6137 неконституційним, для надання видимості законності подальших дій по створенню цієї коаліції, до якої могли б входити окремі народні депутати України (позафракційні), забезпечив підготовку, а 9 березня 2010 року (після прийняття Закону України № 6137 Верховною Радою України) направлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 конституційного подання 68 народних депутатів України з підконтрольних йому фракцій ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення положень частини 6 статті 83 Конституції України, частини 4 статті 59 Регламенту Верховної Ради України стосовно можливості окремих народних депутатів України брати безпосередню участь у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України.

12 березня 2010 року другою колегію суддів Конституційного Суду України у складі суддів ОСОБА_21 головуючого (секретаря колегії), ОСОБА_22 , ОСОБА_23 доповідача, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 відкрито конституційне провадження у справі за вищевказаним конституційним поданням ( справа № 1-33/2010).

6 квітня 2010 року Конституційний Суд України у справі № 1-33/2010 у складі 14 суддів: «За» (11 суддів) - ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_23 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 ; «Проти» (3 судді) ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 прийняв рішення № 11-рп/2010, відповідно до резолютивної частини якого «В аспекті конституційного подання положення частини шостої статті 83 Конституції України», частини четвертої статті 59 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10 лютого 2010 року № 1861-VІ, у системному зв`язку з положеннями статей 1,5,15,36,38,69,76,79,80,81, частин п`ятої, сьомої, дев`ятої статті 83, статті 86 Конституції України, статей 60,61 Регламенту Верховної Ради України слід розуміти так, що окремі народні депутати України, зокрема ті, які не перебувають у складі депутатських фракцій, що ініціювали створення коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, мають право брати участь у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України».

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» в ред. за станом на 13.05.2009 наявність рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо конституційності аналогічного за змістом та юридичною силою акта, ухвали про відмову у відкритті провадження або ухвали про припинення провадження щодо такого акта, є підставою для відмови у відкритті конституційного провадження.

Відповідно до ст. 63 цього ж Закону рішення Конституційного Суду України є остаточними та не підлягають оскарженню.

З урахуванням наведених норм Закону, а також з урахуванням того, що судді Конституційного Суду України достовірно знали та повинні були знати про наявність правової позиції Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень частин шостої, сьомої, дев`ятої статі 83 Конституції України, викладеної у Рішенні № 16-рп/2008 від 17.09.2008, слідство вважає, що неприйняття Конституційним Судом України рішення про відмову у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням 68 народних депутатів щодо офіційного тлумачення положень частини 6 статті 83 Конституції України, частини 4 статті 59 Регламенту Верховної Ради України стосовно можливості окремих народних депутатів України брати безпосередню участь у формуванні коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, а також прийняття Конституційним Судом України рішення від 16.04.2010 у справі № 1-33/2010, яким надано протирічне рішенню № 16-рп/2008 роз`яснення частини шостої статті 83 Конституції України», частини четвертої статті 59 Регламенту Верховної Ради України, про те, що «окремі народні депутати України, зокрема ті, які не перебувають у складі депутатських фракцій, що ініціювали створення коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, мають право брати участь у формуванні коаліції депутатських фракцій у ІНФОРМАЦІЯ_6 », були здійсненні в угоду ОСОБА_11 .

Слідчий зазначає, що ряд суддів ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_23 , ОСОБА_33 ) голосуванням при прийнятті рішення від 06.04.2010 категорично змінили свою позицію, голосуючи у 2008 році за рішення №16-рп/2008.

Надалі, з метою зосередження у своїх руках усіх важелів влади та отримання можливості впливати на органи законодавчої, виконавчої та судової влади, а також призначати на найбільш важливі посади у вищих органах державної влади наближених та відданих осіб і, як наслідок, вибудувати таку систему управління державою, у якій всі основоположні рішення стосовно діяльності вищих органів державної влади та правоохоронної системи будуть прийматись ним особисто та у своїх особистих, у першу чергу корисливих інтересах, не пов`язаних із засадами державної політики, визначеної Конституцією України, ОСОБА_11 вирішив повернути у непередбачений законом спосіб дію положень Конституції України від 28 червня 1996 року в частині визначення обсягу повноважень Президента, які були суттєво обмежені Законом України «Про внесення змін до Конституції України» № 2222-IV (2222-15) від 8 грудня 2004 року та не дозволяли йому самостійно вирішувати питання щодо призначення на керівні посади як в Уряді України так і в інших державних органах.

Для цього, приблизно на початку березня 2010 року ОСОБА_11 вступив у змову із невстановленими особами, спільно з якими розробив план вчинення злочину, відповідно до якого народні депутати України із підконтрольних ОСОБА_11 фракцій Верховної Ради України повинні були звернутись із конституційним поданням до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» № 2222-IV (2222-4) від 8 грудня 2004 року, що ті дещо пізніше і зробили. Одночасно з цим планувалось сформувати суддівський склад ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі шляхом звільнення та призначення нових суддів, які разом із тими суддями, що залишаться, становили б необхідну більшість від складу Суду, лояльну та прихильну до влади ОСОБА_11 який прийняв би необхідне рішення для ОСОБА_11 про невідповідність Конституції України Закону України «Про внесення змін до Конституції України» № 2222-IV (2222-4) від 8 грудня 2004 року, що пізніше і було зроблено.

При цьому ОСОБА_11 та його спільники були обізнані про те, що Конституційним Судом України Ухвалою від 5 лютого 2008 року № 6-у/2008 у справі № 2-1/2008 було відмовлено у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням 102 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV у зв`язку з невідповідністю конституційного подання вимогам, передбаченим Конституцією України, Законом України «Про Конституційний Суд України», оскільки порушено статті 39, 71 цього Закону (пункт 2 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України»). Одночасно у мотивувальній частині такого рішення зазначено, що положення Закону про внесення змін до Конституції України після набрання ним чинності стають невід`ємною складовою Конституції України окремими її положеннями, а сам Закон вичерпує свою функцію. З набуттям чинності Законом № 2222-IV його положення, оскаржені суб`єктом права на конституційне подання, є фактично положеннями Конституції України, прийнятої 28 червня 1996 року, яка діє в редакції Закону № 2222-IV. Крім того, у конституційному поданні неправильно вказано повне найменування, номер і дату прийняття правового акту, положення якого оспорюються.

13 липня 2010 року від 252 народних депутатів України з депутатських фракцій та позафракційних, з яких була сформовано підконтрольна йому більшість у ІНФОРМАЦІЯ_6 до Конституційного Суду України надійшло конституційне подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV.

Надалі Конституційний Суд України став здійснювати розгляд справи № 1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV.

30 вересня 2010 року Конституційний Суд України у справі № 1-45/2010 у складі 18 суддів: «За» (17 суддів) - ОСОБА_26 , ОСОБА_35 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 ; «Проти» (1 суддя) ОСОБА_25 прийняв рішення № 20-рп/2010, в якому викладено резолютивну частину в такій редакції: «1.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-ІV у зв`язку з порушенням конституційної процедури його розгляду та прийняття. 2. Закон України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-ІV, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3. Згідно з частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» покласти на органи державної влади обов`язок щодо невідкладного виконання цього Рішення стосовно приведення нормативно-правових актів у відповідність до Конституції України від 28 червня 1996 року в редакції, що існувала до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-ІV..»

Водночас, в абзаці четвертому частини шостої мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України, всупереч вимогам статті 150 Конституції України, статей 13, 14 Закону України «Про Конституційний Суд України», зазначив, що визначення неконституційним Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 № 2222-IV у зв`язку із порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені цим Законом.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» в ред. за станом на 13.05.2009 наявність рішення Конституційного Суду України щодо конституційності аналогічного за змістом та юридичною силою акта, ухвали про відмову у відкритті провадження або ухвали про припинення провадження щодо такого акта, є підставою для відмови у відкритті конституційного провадження.

Відповідно до ст. 63 цього ж Закону рішення Конституційного Суду України є остаточними та не підлягають оскарженню.

Слідчий вважає, що з урахуванням наведених норм Закону, а також з урахуванням того, що судді Конституційного Суду України достовірно знали та повинні були знати про наявність правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Ухвалі від 5 лютого 2008 року № 6-у/2008 у справі № 2-1/2008, слідство приходить до висновку, що неприйняття Конституційним Судом України рішення про відмову у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням 252 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV, а також прийняття Конституційним Судом України рішення від 30.09.2010 у справі № 1-45/2010, яким надано протирічне Ухвалі № 6-у/2008 рішення № 20-рп/2010 та яким фактично відновлено дію Конституції України в редакції, що існувала до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-ІV, були здійсненні в угоду ОСОБА_11 .

Також вказує, що ряд суддів ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_22 , ОСОБА_29 , ОСОБА_35 , ОСОБА_21 , ОСОБА_32 ) голосуванням при прийнятті рішення від 30.09.2010 категорично змінили свою позицію, голосуючи у 2008 році за Ухвалу №6-у/2008.

У даному кримінальному провадженні підлягають дослідженню обставини підготовки і прийняття Конституційним Судом України рішень № 11-рп/2010 від 06.04.2010 та № 20-рп/2010 від 30.09.2010 (справи № 1-33/2010 та № 1-45/2010).

Згідно стенограм пленарних засідань ІНФОРМАЦІЯ_1 у наведених вище справах вносились проекти рішень Конституційного Суду України, які, надалі, за результатами їх обговорення видозмінювались (до проектів вносились зміни із урахуванням висловлених пропозицій та зауважень). У кожному разі внесення змін до проектів рішень відповідними помічниками-консультантами суддів Конституційного Суду України (у справі № 1-33/2010 суддя-доповідач ОСОБА_23 , у справі №1-45/2010 суддя-доповідач ОСОБА_27 ) готувались таблиці висловлених пропозицій та зауважень, самі ж проекти (як первинні так і доопрацьовані) передавались для тиражування і кодування в машбюро Конституційного Суду України.

Слідчий вказує, що отримання стороною обвинувачення вказаних відомостей та копій документів надасть можливість встановити динаміку видозмінювання проектів рішень № 11-рп/2010 від 06.04.2010 та № 20-рп/2010 від 30.09.2010 (справи № 1-33/2010 та № 1-45/2010) від їх первинних варіантів аж до кінцевих рішень у редакціях, у яких вони були проголосовані та опубліковані, що дозволить відокремити чітку позицію того чи іншого судді Конституційного Суду України при обговоренні та прийнятті означених рішень, надасть можливість констатувати або спростувати факт того, що «новопризначені судді» ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) були призначені для того, щоб разом із тими суддями, що залишаться, становили б необхідну більшість від складу Суду, лояльну та прихильну до влади ОСОБА_11 , який прийняв би необхідне рішення для ОСОБА_11 про невідповідність Конституції України Закону України «Про внесення змін до Конституції України» № 2222-IV (2222-4) від 8 грудня 2004 року.

Слідчий в кримінальному провадженні ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав в ньому викладених, просив задовольнити. Вказав, що 16.09.2010 «штучно» було здійснено заміну суддів, для набрання необхідної кількості голосів для прийняття потрібних ОСОБА_11 змін до Конституції України. Зазначив, що наявність запитуваних документів та інформації обумовлена положеннями Регламенту Конституційного Суду України.

Представник особи, у володінні якої знаходяться речі та документи завідувач ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що обов`язкової реєстрації проектів рішень Конституційного суду України не передбачено і в наявності можуть бути лише ті проекти і пропозиції, які підшиті до матеріалів справи. Інформація та копії документів про участь у розгляді справ за конституційними зверненнями або конституційними поданнями, у яких брали участь судді ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 наявна у суді та може бути надана. Інформація Керівника Секретаріату Конституційного Суду України щодо розподілу справ на вказаних судів в письмовому вигляді відсутня, зокрема за серпень місяць, оскільки у цей час всі судді ідуть у відпустку, такі дані не зберігаються, інформація може бути наявною тільки в електронному вигляді, у якості проектів, проте завірити належним чином такі дані суд не має можливості.

Представник особи, у володінні якої знаходяться речі та документи заступник завідувача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 підтримав позицію представника ОСОБА_5 .

Вислухавши позицію сторін, вивчивши матеріали клопотання, надходжу до наступного висновку.

Відповідно параграфу 53 Регламенту ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.03.1997 (в редакції, що діяла станом на вересень 2010 року), рішення у справі приймається, висновок дається ІНФОРМАЦІЯ_7 на закритій частині пленарного засідання Конституційного Суду України за участю суддів ІНФОРМАЦІЯ_1 , які брали участь у розгляді справи. На закриту частину пленарного засідання ІНФОРМАЦІЯ_1 вноситься проект рішення, висновку у справі, підготовлений суддею-доповідачем на основі матеріалів справи, досліджених Конституційним Судом України у процесі її розгляду. На закритій частині пленарного засідання Конституційного Суду України судді ІНФОРМАЦІЯ_1 вільно викладають свою думку з питань, що обговорюються, вносять пропозиції, поправки до проекту рішення, висновку у справі. Закрита частина пленарного засідання Конституційного Суду України стенографується і протоколюється. Протокол і стенограма закритої частини пленарного засідання ІНФОРМАЦІЯ_1 не розголошуються і зберігаються окремо від матеріалів справи. Виступи суддів ІНФОРМАЦІЯ_1 на закритій частині пленарного засідання Конституційного Суду України не протоколюються, не фіксуються технічними засобами і не можуть бути розголошені суддями Конституційного Суду України.

Отже, проекти рішень ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловлені пропозиції та зауваження і письмові пропозицій суддів ІНФОРМАЦІЯ_8 та складаються на закритій частині судового засідання та їх розголошення не передбачено чинним законодавством України. Цим правилом забезпечується вільне волевиявлення суддів щодо їхніх думок, міркувань при ухваленні судового рішення.

З огляду на викладене, клопотання в частині надання тимчасово доступу до копій усіх проектів рішень Конституційного суду України у справах №1-33/2010 та № 1-45/2010, які передавались у машбюро Конституційного суду України для тиражування і кодування (за станом на окрему дату), копії усіх таблиць висловлених пропозицій та зауважень і письмових пропозицій суддів Конституційного Суду України у цих справах не може бути задоволене.

Згідно ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, вилучити їх (здійснити виїмку).

Частиною 2 ст. 160 КПК України, передбачено, що в клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати;

4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю;

7) обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом. Доступ до речей і документів, що містять відомості, які становлять державну таємницю, не може надаватися особі, що не має до неї допуску відповідно до вимог закону.

Як визначено частиною 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Проте, в поданому клопотанні слідчим не викладено, яке доказове значення для кримінального провадження мають відомості про участь у розгляді справ за конституційними зверненнями або конституційними поданнями у період з часу складення присяги по 30 вересня 2010 року включно суддів Конституційного Суду України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та дані про розподіл на вказаних суддів конституційних подань або конституційних звернень, в тому числі відповідна інформація Керівника Секретаріату Конституційного Суду України, як ці відомості співвідносяться з предметом доказування у кримінальному провадженні.

Будь які дані, які б вказували на наявність порушень при призначенні суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 матеріали клопотання на містять.

З огляду на викладене слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 110, 159, 163, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0000054 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1