Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/517/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0010498 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрія, Кіровоградської області, українець, громадянин України, з базовою вищою освітою, не одружений, співмешкає, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей,
засуджений: за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 3 (три) місяці.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 395,48 грн.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин:
15.09.2017 близько 00:00 год. ОСОБА_8 прийшов за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час на дивані лежала ОСОБА_9 та її колишній чоловік ОСОБА_10 .
Знаходячись в приміщенні будинку у ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, внаслідок ревнощів, виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .
Діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 підійшов до вищевказаного дивану, взяв до правої руки сокиру, яка перебувала під диваном, та нахилившись до ОСОБА_10 , наніс останньому гострою частиною сокири тілесні ушкодження у вигляді багато уламкового дотичного перелому тім`яної кістки справа, лінійного перелому тім`яної кістки, потиличної кіски зліва в ділянці склепіння та основи задньої черепної ямки; внутрішньо мозкової гематоми, тімяної долі мозку справа; лінійного перелому лобної кістки справа з переходом на вінцевий шов, ран (5) в лобній, тім`яній та потиличних ділянках; набряку правої гемісфери мозку; ран в ділянці шиї на рівні 3 та 7 шийних хребців, рани тильної поверхні правої кисті (2), що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень які є небезпечними для життя в момент спричинення.
Однак, ОСОБА_8 довести свій умисел до кінця не зміг, за обставин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 втрутилася в бійку, забравши у обвинуваченого з руки сокиру, яку в подальшому закинула під стіл.
В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 доставлено в Кіровоградську обласну лікарню, де йому надано медичну допомогу, а ОСОБА_8 затримано працівниками поліції на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що внаслідок ударів потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, однак він не мав умислу на вбивство. Вказані удари він наносив потерпілому дуже швидко та не вкладаючи в них значної сили.
При цьому потерпілий перший приготував сокиру та потерпілий перший потягнувся за нею, зазначене свідчить про реальну загрозу на посягання його життя та здоров`я.
В момент коли він зрозумів, що він коїть він з власної волі зупинився і більше ніяких протиправних дій не вчиняв.
Потерпілому було нанесено 7-8 ударів сокирою, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, а також відсутність значної сили при їх нанесенні, свідчить про відсутність мети вбивства, оскільки для настання смерті було досить одного точного удару значної сили.
Щодо доказу диску на якому міститься запис з нагрудної камери спостереження, здійсненого інспектором патрульної поліції, необхідно зазначити, що інспектор поліції не допитувався, в тому вважає цей доказ неналежним та недопустимим, пояснення були надані під тиском працівників поліції.
Свідок ОСОБА_9 взувала на те, що неодноразово викликала поліцію та писала заяви на потерпілого ОСОБА_10 оскільки він з самого початку судового засідання влаштовував сварки з метою впливу на свідків по справі. Це також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 .
Окрім того, слідчий допитав свідка ОСОБА_9 у присутності ОСОБА_10 , якого вона боїться і який вчиняв фізичний та психологічний тиск.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду та перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України перекваліфікувати на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що мотивуючи своє рішення суд вказав на те, що позиція обвинувачуваного щодо кваліфікації дій спростовується наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який нібито вказав на те, що в момент коли наносилися йому удари він боковим зором побачив, як до ОСОБА_12 підбігла свідок ОСОБА_9 зі своєю матір`ю та відтягли ОСОБА_8 від нього.
Вказане не відповідає дійсності, оскільки потерпілий ОСОБА_10 вказав на те, що після того, як ОСОБА_8 почав наносити йому удари, то він не міг піднятися з ліжка, в очах запаморочилось, а тому бачити хто куди підбігає і що там робить він просто не мав фізичної змоги.
Показання свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що із ОСОБА_10 вона перебувала в неприязних стосунках, неодноразово викликала поліцію в зв`язку з його неправомірною поведінкою.
Вважає, що суд жодним чином не проаналізував та по суті не відобразив в своєму рішенні показання свідка ОСОБА_9 і лише тезисно їх відобразив в кінці.

Отже момент нанесення ударів він бачив, що потерпілий живий і припинив наносити удари з власної волі.
Суд першої інстанції проігнорувавши вимоги Закону не надав оцінки показанням ОСОБА_9 відповідно до яких, в момент коли ОСОБА_8 почав наносити удари ОСОБА_10 вона дуже перелякалась на почала стукати в стіну за якою проживала її мати, вона вискочила на подвір`я та кликала її, а коли повернулась то ОСОБА_8 не наносив ударів і лише тоді вона вихопила в нього сокиру після чого ОСОБА_8 сам вийшов на подвір`я будинку.
Вказане узгоджується і з проведеним слідчим експериментом за участю ОСОБА_10 , який вказав, що відтягували та забирали сокиру почали свідок ОСОБА_9 та її мати ОСОБА_11 , вже після того як ОСОБА_8 наніс удари (враховуючи час з моменту, як ОСОБА_9 вибігла на вулицю та покликана матір ОСОБА_8 міг завершити будь який умисел, але цього не сталося оскільки умислу на вбивство не було).
Суд також вказав на протокол проведення слідчого експерименту від 06.11.2017 року згідно якого ОСОБА_9 вказала на те, що вона бачила лише один удар після чого вона почала кричати та стукати в стіну за якою проживала її матір, після чого вона нібито почала відтягувати ОСОБА_8 та забирати сокиру.

Вказане не відповідає показанням самого потерпілого, проведеним з ним слідчим експериментом та показам свідка ОСОБА_11 , згідно яких всі особи вказують на те, що ОСОБА_9 вибігла з частини будинку на подвір`я та через деякий час повернулась зі своєю матір`ю і вже потім вони забрали сокиру.

Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 06.11.2017 року останній також вказав, що наміру вбивати не мав, невірно оцінив обстановку, оскільки йому здалося, що потерпілий потягнувся за сокирою.

У своєму вироку суд зазначив на те, що показання в судовому засіданні потерпілого та свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються з протоколами слідчих експериментів та висновком СМE від 28.11.2017 року.

В дійсності вказані докази доводять лише факт нанесення тілесних ушкоджень але жодним чином не доводять замах на вбивство.

Суд вказав на те, що тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_10 наносились сокирою з металевою тополицею та дерев`яним руків`ям.

При цьому обвинувачуваний в судовому засіданні зазначив, що вказаною сокирою користувався в побуті, а саме рубав дрова.

Тобто суд приходить до висновку, що обвинувачуваний цілеспрямовано наніс в лобну, тім`яну та потиличну ділянку голови велику кількість ударів сокирою, що свідчить, що обвинувачуваний умисно бажав заподіяти смерть потерпілому (аркуш вироку 8).

Вказані висновки є незрозумілими, оскільки яким чином факт використання сокири для рубання дров може слугувати показником для суду щодо умислу обвинувачуваного???

Суд також зазначив, що в сукупності всі докази вказують на очевидність того, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав їх настання у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажав цього, але не зміг довести його до кінця за обставин, що не залежали від його волі, оскільки в домоволодінні також перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які втрутились в бійку.

Згідно ч. 2 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

В даній ситуації вказаних дій вчинено не було, оскільки ОСОБА_8 бачив, що потерпілий знаходився в свідомості, що він почав вставати з ліжка та маючи можливість завершити нібито умисел на заподіяння смерті зупинився.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого
ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Позиція сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України була предметом розгляду судом першої інстанції. При цьому, районний суд ретельно перевірив доводи сторони захисту про відсутність в обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та дана позиція сторони захисту не знайшла свого підтвердження, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений

ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, не визнав, зазначивши, що зранку 15.09.2017 він вживав пиво на похмілля. Пізніше того ж дня між ним та ОСОБА_9 , за місцем їх спільного проживання, на фоні того, що до неї телефонував ОСОБА_10 та хотів прийти, виник конфлікт, в результаті якого на виклик ОСОБА_9 його забрали до відділку поліції. В період часу, коли він був відсутнім вдома, до їх будинку прийшов потерпілий, який знав, що є слабшим від нього, а тому вважає, що останній приготував завчасно сокиру, яка використовувалася в побуті, перед тим, як лягти в ліжко.
Після повернення з поліції, він зайшов до кімнати, увімкнув зарядний пристрій до мобільного телефону, що знаходився на відстані близько трьох метрів від ліжка, де лежав потерпілий, підійшов привітатися з останнім.
В той момент, ОСОБА_10 , як йому здалося, потягнувся правою рукою за сокирою, рукоятку якої він побачив, після чого він спрацював на випередження, перехвативши сокиру, оскільки злякався щоб потерпілий на нього не напав, бо чув погрози в свій бік раніше. Вказав, що умислу на вбивство у нього не було, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 у виді 5-6 ударів сокирою, що тримав у правій руці, якою стороною не пам`ятає, в потиличну частину або шию. Від ударів у потерпілого пішла кров.
Він сам зупинився наносити удари, злякавшись за життя потерпілого та своє. ОСОБА_9 на той момент вже вийшла з кімнати. Сокиру кинув під стіл на кухні та вийшов на вулицю. Швидку медичну допомогу та поліцію викликала ОСОБА_11 . До того моменту поки приїхали працівники поліції та одягли на нього кайданки, він сидів на ганку, в цей час ОСОБА_11 знаходилася в своїй половині будинку, а ОСОБА_9 бігала з однієї половини в іншу. ОСОБА_10 медики виводили з будинку під руки.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що він до 2014 року проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 14.09.2017 приїхав забрав ОСОБА_9 до себе, а зранку привіз її додому.
Ввечері ОСОБА_9 зателефонувала йому, вказавши, що перебуває в райвідділку поліції та попросила її забрати, що він і зробив. Після цього вони скупилися в магазині «АТБ» та поїхали додому до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де вона проживає в будинку, який має два окремих входи, зі своєю матір`ю.
Поки він зайшов до матері ОСОБА_9 , то остання виявила у себе в будинку ОСОБА_8 . Вони викликали поліцію, яка забрала обвинуваченого. Повечерявши, близько 9-ої години вечора він з ОСОБА_9 лягли на дивані в кімнаті відпочивати.
Біля 12-ї години ночі вони почули звук відкривання хвіртки, то був ОСОБА_8 , який зірвавши петлю на дверях, зайшов до кімнати та попросив поставити мобільний телефон на зарядку. Він лежав на дивані, лицем вниз, коли до нього підійшов ОСОБА_8 і сказав: «Привет! А теперь получай!» та боковим зором побачив, як обвинувачений наніс удар сокирою йому в голову.
ОСОБА_8 встиг нанести близько 7-10 ударів, поки не прибігла ОСОБА_9 зі своєю матір`ю, яку остання покликала на допомогу, та не відтягли обвинуваченого, після чого ОСОБА_8 вийшов на вулицю, а до них приїхала поліція та швидка. В момент нанесення ударів ОСОБА_8 свідомість не втрачав.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що приблизно 14-15.09.2017 до неї прийшов ОСОБА_10 , який часто заходив після свого звільнення з місць позбавлення волі. Того дня ОСОБА_10 підвіз її з райвідділу поліції додому та вона відкрила свою половину будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Її мати, яка проживає в іншій частині дому, побачила ОСОБА_10 та намагалася його вигнати, однак, останній вказав, що втомився та хоче відпочити, тому зайшов до її половини будинку, роздягнувся та ліг на диван.
Приблизно через 5 хвилин через двері, які були відкриті, зайшов ОСОБА_8 , оскільки мав намір поставити мобільний телефон на зарядку.
Обвинувачений підійшов до ліжка, привітався з потерпілим та став наносити удари сокирою, яку тримав у правій руці, по голові ОСОБА_10 .
Вона винесла сокиру з кімнати в кухню, де потім її вилучили працівники поліції. Вказала, що неодноразово викликала поліцію та писала заяви (близько 12 разів) на ОСОБА_10 , оскільки він постійно влаштовував сварки.
Вважає, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник, оскільки останній до неї приходив, що не подобалося ОСОБА_8 .
Потерпілий, перебуваючи в місцях позбавлення волі, постійно погрожував їй, ділив майно та схиляв до сексуальних стосунків.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 приходиться їй зятем, з ОСОБА_10 вона знайома, однак він неодноразово погрожував їй з дочкою, після чого вони змушені були викликати працівників поліції.
15.09.2017 пришла з роботи близько 17-ї години. У зв`язку з подіями в частині домоволодіння доньки, викликала екстрені служби та вийшла на подвір`я, куди також згодом вийшов ОСОБА_10 і направився до хвіртки. В цей час приїхала швидка та поліція.
Через деякий час з будинку також вивели і ОСОБА_8 .
Була присутня при огляді будинку, бачила сліди крові на дивані і на шторах, сокиру в куртку коридора.

Крім даних показань свідків та потерпілих, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

Протоколом огляду місця події від 15.09.2017 та фото таблицями, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності двох понятих, оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Оглянуто обстановка домоволодіння на бетонній поверхні на дивані виявлені плями бурого кольору.. По периметру кімнати протягнута мотузка, на якій висить рушник світло-коричневого кольору з плямами бурого кольору. В кімнаті №1 виявлений предмет, схожий на сокиру зі слідами речовини бурого кольору, у якого дерев`яна рукоятка з металевою основою. Поряд з вікном виявлено дерев`яний темно-коричневий диван, який вкритий покривалом, що має плями бурого кольору. Біля ліжка виявлено калюжу речовини бурого кольору.
Під час огляду вилучено: предмет схожий на сокиру, фрагмент тканини з речовини бурого кольору та контрольний змив з підлоги під ліжком кімнати 32, змив речовини бурого кольору та контрольний змив з поверхні цементу у дворі біля входу в будинок.
(т.1, а.с. 22-29)
Протоколом огляду місця події від 15.09.2017, згідно якого слідчий СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності двох понятих, провів огляд кімнати приймального відділення Кіровоградської обласної лікарні, за адресою: м. Кропивницький, просп. Університетський, 2/5, де виявлено та вилученоодяг ОСОБА_10 , якого доставлено з будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з численними рубаними ранами голови, шиї та правої руки.
(т.1, а.с. 32-33)
Протоколом відібрання зразків для експертного дослідження від 17.10.2017, яким слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності працівників КОБ СМЕ, відібрані зразки крові ОСОБА_8 для визначення групової належності
(т.1, а.с. 36)
Протоколом відібрання зразків для експертного дослідження від 15.09.2017 та додатками (конвертами з піднігтьовими зрізами та дактилокартою до висновку експерта №578 від 25.10.2017), яким слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності двох понятих, відібрані піднігтьовий вміст з правою та лівої рук, а також відбитки пальців рук ОСОБА_8
(т.1, а.с. 38-40)
Протоколом відібрання зразків для експертного дослідження від 15.09.2017 та додатком (конвертом зі змивами з обох рук ОСОБА_8 до висновку експерта №114 від 27.10.2017), яким слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності двох понятих, відібрані змиви з обох рук ОСОБА_8
(т.1, а.с. 42-43)
Протоколом відібрання зразків для експертного дослідження від 13.10.2017, яким слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в присутності працівників КОБ СМЕ, відібрані зразки крові ОСОБА_10
(т.1 а.с. 45)
Протоколом огляду предметів від 16.09.2017, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області проведено огляд: сокири, двох фрагментів тканини з РБК з простирадла, двох фрагментів тканини з РБК з наволочки, фрагменту тканини з РБК з килиму, змиву та контрольного змиву РБК з підлоги біля ліжка, змиву РБК з поверхні цементу, вилучених під час огляду місця події від 15.09.2017 року в приміщенні будинку АДРЕСА_2 . Паперові коробки і конверти, в яких містяться предмети не розпаковувалися
(т.1, а.с. 47-48)
Протоколом огляду предметів від 01.11.2017, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області проведено огляд: історії хвороби №16001 від 15.09.2017 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та «CD-R компакт диск зі знімками «СКТ» головного мозку на імя ОСОБА_10
(т.1, а.с. 50-51)
Протоколом огляду предметів від 20.09.2017, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області проведено огляд «DVD-R» компакт диску, на якому міститься файл з відеозаписом з камер нагрудного спостереження, здійсненого інспектором патрульної поліції ОСОБА_13 під час виїзду на виклик 15.09.2017 за адресою: м. Кропивницький, пров. Новозаводський, 16, що переглянутий в судовому засіданні
(т.1, а.с. 55-56, 59)
Протоколом огляду предметів від 16.09.2017, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області проведено огляд спеціальних пакетів експертної служби: №0004156, №0004157, №0004158, №3067763, №4274340
(т.1, а.с.61-62)
Протоколом огляду предметів від 16.09.2017, згідно якого слідчим СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області проведено огляд прозорого пакету виконаного з полімерного матеріалу, де згідно пояснювального запису знаходяться одяг, що належать ОСОБА_10
(т.1, а.с. 62)
Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.10.2017 з диском з відеозаписом безперервної фіксації, який переглянутий в судовому засіданні суду першої інстанції. Згідно протоколу слідчий Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, за участю потерпілого ОСОБА_10 , проведено слідчий експеримент, під час якого потерпілому в добровільному порядку запропоновано відтворити та уточнити відомості події, що сталася 15.09.2017.
ОСОБА_10 показав, що того дня лежав головою вниз, на животі, коли відчув удари в затилок, ближче до тім`яної частини голови, чимось важким, схожим на сокиру, який зможе упізнати, довжиною приблизно 30 см., гострою стороною, яку вважає, що ОСОБА_8 заздалегідь приготував, взяв з-під ліжка, коли присів до дивану, оскільки спочатку в його руках нічого не було. Кров від ударів розлетілася на штори та підвіконня, а він відчув різку біль. Після цього ОСОБА_14 почала кричати та стукати в іншу половину будинку своєї матері. Взагалі йому було нанесено від 7 до 10 швидких ударів.
Пізніше зайшла мати ОСОБА_15 . Разом вони почали відтягувати ОСОБА_8 . В цей час він піднявся з дивану та почав йти до виходу в будинку. ОСОБА_16 та його мати тримали, прижимаючи до себе ОСОБА_8 , щоб він міг вийти. Вийшовши на вулицю, чув якісь звуки, це ОСОБА_17 бігав, хапав рукоятки, оскільки ОСОБА_14 вибила у нього з рук сокиру (це вона сказала), і хотів даними рукоятками продовжувати наносити удари йому, вважаючи, що він ще до сих пір знаходиться в ліжку. Він підійшов до хвіртки, де зустрів працівників поліції, а згодом і швидку медичну допомогу
(т.1, а.с. 72-78)
Протоколом пред`явлення речей до впізнання від 20.11.2017, згідно якого слідчим Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, у присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_10 , пред`явлено для впізнання 4 сокири з деревини з руків`ям різного кольору, серед яких потерпілий під номером 2 по дерев`яному руків`ю, металевій топориці, по їх довжині, ширині та формі, впізнав сокиру, якою ОСОБА_8 завдавав йому удари по голові.
(т.1, а.с. 79-81)
Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.11.2017 з диском з відеозаписом безперервної фіксації, який переглянутий в судовому засіданні. Згідно протоколу слідчий Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, за участю свідка ОСОБА_9 , проведено слідчий експеримент, під час якого свідку в добровільному порядку запропоновано відтворити та уточнити відомості події, що сталася 15.09.2017.
ОСОБА_9 показала, що того дня ОСОБА_8 наносив лежачому ОСОБА_10 удари сокирою, завдовжки близько 40 см., яку на її думку взяв з-під ліжка. Удари приходилися по голові, в шию, ближче до потиличної частини.
Особисто вона бачила тільки один нанесений удар, оскільки почала кричати, відтягувати ОСОБА_8 та стукати в половину будинку своєї матері, після чого ОСОБА_8 відійшов, вона стала випихувати останнього з будинку, а цей час забігла її мати, вони з матір`ю забрали сокиру, заховавши її під меблі.
ОСОБА_10 виходив з будинку, а вона в цей час відвернула ОСОБА_8 , щоб останній не побачив потерпілого. Раніше сокирою користувався ОСОБА_8 , в кімнату, де були нанесені удари, вона сокиру не заносила.
(т.1, а.с. 89-93)
Висновком судово-медичної експертизи №1486 від 10.11.2017, згідно якого: відповідно до наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження у вигляді: багатоуламкового касательного перелому тім`яної кістки справа лінійного перелому тім`яної кістки, потиличної кістки зліва в ділянці склепіння та основи задньої черепної ямки; внутрішньо мозкової гематоми тім`яної долі мозку справа; лінійного перелому лобної кістки справа з переходом на вінцевий шов, ран (5) в лобній, тім`яній та потиличній ділянках; набряк правої гемісфери мозку; ран в ділянці шиї на рівні 3 та 7 шийних хребців, рани по тильній поверхні правої кисті (2); дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з об`єктом, що має властивості рублячого, про що свідчить наявність ран, пошкодження твердої мозкової оболонки та перелому кісток черепу, могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995року № 6; пошкодження утворились від не менш 8-ми травматичних впливів; враховуючи локалізацію, взаєморозташування, кількість та характер тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Пошкодження у вигляді ран по тильній поверхні правої кисті (2) могли утворитись і при самообороні.
(т.1, а.с. 99-101)
Висновком судово-медичної експертизи №124 від 10.11.2017, згідно якого: група крові підозрюваного ОСОБА_8 згідно «Висновку судово-медичного дослідження» № 683 від 17.10.2017року, проведеному в відділенні судово-медичної імунології Кіровоградського облбюро СМЕ - 0(бв) ізосерологічної системи АВО; група крові потерпілого ОСОБА_10 згідно «Висновку експерта» № 114 від 27.10.2017 року, проведеному в відділенні судово-медичної цитології Кіровоградського облбюро СМЕ - АВ(О) з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО; при судово-медичній експертизі змивів з топорища (об.№1,2) та металевої робочої частини сокири (об.№3,4,5) знайдена кров людини, статеву приналежність якої встановити не вдалося через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку; при серологічному дослідженні виявленої крові знайдені антигени А, В і Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати та антигенну характеристику осіб, які проходять по справі, можна зробити висновок про належність крові потерпілому ОСОБА_10 , в крові якого містяться антигени А,В і Н ізосерологічної системи АВО, також домішок крові від підозрюваного ОСОБА_8 з властивим йому антигеном Н системи АВО не виключається, якщо у останнього були пошкодження, які супроводжувались зовнішньою кровотечею.
(т.2, а.с. 117-119)
Висновком судово-медичної експертизи №661 від 30.10.2017, згідно якого: кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи АВ з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0; кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0. На фрагменті тканини з покривала (об`єкт 1), в змиві з підлоги біля ліжка (об`єкт 2), в змиві з поверхні цементу у дворі (об`єкт 3), на фрагменті тканини з килиму (об`єкт 4), на фрагменті тканини з наволочки (об`єкт 5), на фрагменті тканини з наволочки (об`єкт 6), на фрагменті тканини з простирадла (об`єкт 7), що були вилучені при огляді місця події, знайдено кров людини.При визначенні групової належності в об`єктах 1, 2, 4 - 6 виявлено антигени А, В, Н, що свідчить про походження крові або від однієї особи групи АВ з супутнім антигеном Н, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени. Таким чином, кров в об`єктах 1, 2, 4 - 6 може походити від потерпілого ОСОБА_10 , при цьому не виключається можливість домішки в цих об`єктах крові підозрюваного ОСОБА_8 . При визначенні групової належності в об`єкті 3 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0бв. Таким чином, кров в об`єкті 3 може походити від підозрюваного ОСОБА_8 . Від потерпілого ОСОБА_10 кров в цьому об`єкті походити не може.
(т.1, а.с. 123-125).
Висновком судово-медичної експертизи №114 від 27.10.2017, згідно якого: група крові потерпілого ОСОБА_10 -АВ(О) з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АБО; група крові підозрюваного ОСОБА_8 згідно «Висновку судово-медичного дослідження» № 683 від 17.10.2017року, проведеному в відділенні судово-медичної імунології Кіровоградського облбюро СМЕ - О(бв) ізосерологічної системи АБО. При судово-медичній експертизі змивів з правої та лівої рук підозрюваного ОСОБА_8 (об.№1,2) знайдена кров людини, генетична стать якої не встановлена через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. Епітеліальних клітин та волосся не знайдено. При серологічному дослідженні виявленої крові знайдено антигени А В і Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати і антигенну характеристику осіб, які проходять по справі, можна зробити висновок, що вказані сліди можуть походити як від потерпілого ОСОБА_10 з групою крові AB(IV) з супутнім антигеном Н, так і не виключаються домішки крові ОСОБА_8 з групою 0(1) ізосерологічної системи АВО, якщо у останнього були пошкодження у вигляді зовнішньої кровотечі.
(т.1, а.с. 129-131).
Висновком судово-медичної експертизи №665 від 03.11.2017, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0. Крім того організму потерпілого властивий антиген Н в якості супутнього.иКров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0. На одязі підозрюваного ОСОБА_8 : спортивній куртці (об`єкти 1, 3, 5, 6, 8), футболці (об`єкти 9, 10), шортах (об`єкти 11, 12), парі кросівок (об`єкти 14 - 17) знайдено кров людини. При визначенні групової належності в об`єктах 5, 8, 9, 11, 12, 14 - 17 виявлено антигени А, В і Н. Кров в даних об`єктах може походити або від однієї особи групи АВ з супутнім антигеном Н або від декількох осіб, організмам яких притаманні антигени А, В і Н. Таким чином, кров в даних об`єктах може належати потерпілому ОСОБА_10 . При цьому в цих об`єктах не виключається можливість домішки крові підозрюваного ОСОБА_8 . При визначенні групової належності в об`єктах 1, 3, 6 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0бв. Таким чином, кров в даних об`єктах може походити від підозрюваного ОСОБА_8 . Від потерпілого ОСОБА_10 кров в цих об`єктах походити не може. В об`єктах 10, 13 група не встановлена в зв`язку з неусувним впливом предмето-носіїв даних об`єктів на діагностичні реагенти. В пошукових вирізках з куртки спортивної підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкти 2, 4, 7) сліди крові не знайдено.
(т.1, а.с. 136-139).
Висновком судово-медичної експертизи №682 від 13.10.2017, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0
(т.1, а.с. 142-143).
Висновком судово-медичної експертизи №683 від 17.10.2017, згідно якого кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0
(т.1, а.с. 146-147).
Висновком судово-медичної експертизи №1224 від 15.09.2017, згідно якого у гр. ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лівого передпліччя та садна по тилу правої кисті. Тілесне ушкодження у вигляді рани утворилось від травматичного контакту з об`єктом, що мав загострений ріжучий край та володів ріжучими (рублячими) властивостями, може відповідати строку вказаному в постанові та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке викликало короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 діб до 21 доби; тілесне ушкодження у вигляді садна на правій кисті утворилось від травматичного контакту з тупим об`єктом, що вірогідно міг мами різко обмежену контактуючу поверхню, могло утворитись в строк вказаний в постанові та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Форма та індивідуальні ознаки травмуючої поверхні об`єктів що спричинили вищевказані тілесні ушкодження не відобразились. При проведенні судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_8 пошкоджень, які б могли утворитись при падінні з положення стоячи на площину не виявлено. Не виключається можливість їх утворення внаслідок боротьби самооборони.
(т.1, а.с. 149-150).
Висновком судово-медичної експертизи №1593/1486 від 28.11.2017, згідно якого відповідно до наданої медичної документації у гр. ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження у вигляді: багатоуламкового касательного перелому тім`яної кістки справа, лінійного перелому тім`яної кістки, потиличної кістки зліва в ділянці склепіння та основи задньої черепної ямки; внутрішньо мозкової гематоми тім`яної долі мозку справа; лінійного перелому лобної кістки справа з переходом на вінцевий шов, ран (5) в лобній, тім`яній та потиличній ділянках; набряк правої гемісфери мозку; ран в ділянці шиї на рівні 3 та 7 шийних хребців, рани по тильній поверхні правої кисті (2). Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з об`єктом, що має властивості рублячого, про що свідчить наявність ран, пошкодження твердої мозкової оболонки та перелому кісток черепу, могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Пошкодження утворились від не менш 8-ми травматичних впливів. Враховуючи локалізацію, взаєморозташування, кількість та характер тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Пошкодження у вигляді ран по тильній поверхні правої кисті (2) могли утворитись і при самообороні. Механізм утворення вищезазначених тілесних ушкоджень, які виявлені при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 відповідає механізму, на який вказує потерпілий ОСОБА_10 в протоколі слідчого експерименту від 12.10.2017. Механізм утворення тілесних ушкоджень, які виявлені при проведенні судової медичної експертизи у ОСОБА_10 відповідає механізму, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 в протоколі слідчого експерименту від 06.11.12017. Механізм утворення тілесних ушкоджень, які виявлені при проведенні судової медичної експертизи у ОСОБА_10 відповідає механізму, на який вказує свідок ОСОБА_9 від 06.11.2017. Кількість травматичних впливів, на які вказують потерпілий ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_8 , не відповідає кількості наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10
(т.1, а.с. 154-156)
Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.11.2017 з диском з відеозаписом безперервної фіксації, який переглянутий в судовому засіданні. Згідно протоколу слідчий Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , проведено слідчий експеримент, під час якого останньому в добровільному порядку запропоновано відтворити та уточнити відомості події, що сталася 15.09.2017. ОСОБА_8 показав, що після того, як його 14.09.2019 відпустили з відділку поліції, прийшов за адресою по АДРЕСА_2 , щоб забрати речі та підзарядити телефон, де побачив лежачого на ліжку колишнього співмешканця ОСОБА_18 . Він попросив дозволу зарядити телефон, а коли підійшов до ОСОБА_10 , щоб привітатися, то побачив як останній тягнеться до сокири, що лежала під ліжком. Він перехватив сокиру (близько 40 см завдовжки, що була не гострою) лівою рукою, переклав її до правої руки та наніс один удар ОСОБА_10 гострою її частиною в область шиї. Що трапилося далі не пам`ятає, оскільки у нього були порізані ножом руки і він втратив багато крові. Взагалі, це все вийшло дуже спонтанно, наміру убивати потерпілого не мав. Вказав, що останній раз сокира використовувалася навесні і стояла в сараї, однак, незадовго до події її занесли в будинок в коридор
(т.1, а.с. 173-180).
Сокирою з дерев`яним руків`ям, що є речовим доказом, яка оглянута під час судового засідання.

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляції ОСОБА_8 стосовно того, що йому здалося, що потерпілий потягнувся правою рукою за сокирою колегією суддів не може бути враховано, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не впевнений чи тягнувся потерпілий за сокиру чи ні.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як слідує з показань обвинуваченого він був фізично сильніший за потерпілого та мав можливість забрати сокиру, а не наносити нею удари по голові ОСОБА_10 .

Що стосується доводів захисту та обвинуваченого про відсутність умислу ОСОБА_8 на заподіяння смерті ОСОБА_10 , необхідно зазначити наступне.

Частина 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
У свою чергу, ч. 1 ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження.
Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця (ст. 17 КК України).
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 17 КК України особа, яка добровільно відмовилася від доведення злочину до кінця, підлягає кримінальній відповідальності в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.
На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Зокрема, згідно з роз`ясненням, що містяться в абз.2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Суд також звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

При цьому, слід зазначити, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.
У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі і смерті, вона не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

У справі, що розглядається сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння переконливо свідчить про умисел обвинуваченого на вбивство ОСОБА_10 , зокрема знаряддя злочину сокира, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесного ушкодження (лезом сокири в місце розташування життєво важливого органу людини голову), з прикладанням значної фізичної сили, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, поведінка ОСОБА_8 після вчинення злочину, яка свідчить про наявність умислу на вбивство і полягає в тому, що останній, заподіявши потерпілому, який перебував у ліжку, 8 ударів в область життєво важливого орган голову, безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.
Вказані обставини переконують колегію суддів, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно намагався позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 , при цьому як слідує з показань обвинуваченого він був фізично сильніший за потерпілого, мав можливість забрати сокиру та віднести її в інше приміщення, а не побачивши сокиру відразу наносити нею удари по голові ОСОБА_10 , який в той час лежав у ліжку.
На переконання колегії суддів, усі дії ОСОБА_8 вказують на те, що обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_10 і усвідомлював, що спричинення ним численних ударів лезом сокири по голові потерпілого потягне за собою смерть останнього і такі його дії не призвели до смертельного наслідку лише завдяки діям ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які відтягнули обвинуваченого, забрали у нього сокиру, викликали швидку та поліцію що підтверджується їх послідовними показаннями, які були надані в ході проведення слідчих експериментів.
Доводи захисника, що в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не вказували про те, що забрали знаряддя злочину сокиру у ОСОБА_8 колегія суддів не враховує, оскільки вказані свідки проживали разом з обвинуваченим, який є співмешканцем свідка ОСОБА_9 , а тому заінтересовані в пом`якшенні його кримінальної відповідальності.
Отже, дії ОСОБА_8 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 з мотивів конфлікту між обвинуваченим та потерпілим з приводу ревнощів стосовно ОСОБА_9 .
Завдаючи численні удари сокирою по голові, обвинувачений ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, а тому його дії правильно кваліфіковані як злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 містять усі елементи складу злочину, що йому інкримінують.
Об`єктивних даних, які б свідчили про дії ОСОБА_8 , пов`язані із захистом своїх прав та інтересів на момент скоєння злочину, матеріали кримінального провадження не містять.
А тому, апеляційний суд вважає необгрунтованаими доводи захисту та обвинуваченого про відсутність умислу ОСОБА_8 на заподіяння смерті ОСОБА_10 ,

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинувачених та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини вчинення, особу обвинуваченого, який місцем проживання характеризується позитивно. Згідно довідки КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» №3375 від 19.09.2017 ОСОБА_8 знаходиться на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності з 2004 року. На обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №420 від 26.09.2017 ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей.
Враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину, особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає, що він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст.50,65 КК України, оскільки суд в повній мірі врахував дані про особу винного і обставини вчиненого правопорушення.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Тому прийняте рішення щодо призначення покарання належно обґрунтоване вимогами національного законодавства та не суперечить і рішенням ЄСПЧ.

А тому, на думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання та прокурора про призначення більш суворого покарання - не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції захисник наполягає на призначенні більш м`якого покарання, прокурор - більш суворого, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4