Єдиний унікальний № 946/2174/20
Провадження № 1-кп/946/437/20
ВИРОК
Іменем України

16 червня 2020 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

провівши в місті Ізмаїл Одеської області в залі суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмаїл, Одеська область, болгарин, громадянин України, освіта вища, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується органами досудового розслідування в тому, що що 18 березня 2020 року об 11 годині 37 хвилині, він, знаходячись в адміністративній будівлі відділу організації несення служби у місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Телеграфна, 72, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та подальшого винесення інспектором роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП ДПП молодшим лейтенантом Поліції ОСОБА_6 постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, а також той факт, що інспектор роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП ДПП ОСОБА_6 знаходиться при виконанні службових обов`язків, ОСОБА_4 висловив погрози заподіяння інспектору роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП ДГІП ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді переламу нижніх кінцівок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що злочини він вчинив за вище описаних обставинах, об`яснив свою поведінку тим, що нервував через тривалий розгляд його справи. У скоєному кається, перед потерпілим вибачився.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого.

У зв`язку з цим, згідно ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом потерпілого та обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 17 березня 2020 року ввечері під час несення служби він зупинив водія ОСОБА_4 за порушення вимог правил дорожнього руху, з метою перегляду відеозапису ОСОБА_4 був запрошений до відділу патрульної поліції на наступний день. 18 березня 2020 року приблизно 0б 11 годині 30 хвилин під час розгляду матеріалів стосовно ОСОБА_4 , останній погрожував потерпілому нанесенням тілесних ушкоджень у вигляді переламу нижніх кінцівок. Про це він повідомив до чергового поліції. Пізніше ОСОБА_4 перед ним вибачився.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.345 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив погрозу насильством працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків тобто злочин, передбачений ч.1 ст.345 КК України.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст.ст.65-67 КК України враховує характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Обставин, які б згідно ст.67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

До обставин, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире розкаяння в скоєнні злочину, відсутність попередніх судимостей, позитивний висновок органу пробації, відсутність матеріальної шкоди від злочину.

Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, враховуючи, що він вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України не є тяжким, керуючись вимогами карного закону і передбачених цим законом санкцій, суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.345 КК України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в межах, встановлених ст.53 КК України.

Речові докази розподіляються відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369 371, 373 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, та призначити йому покарання в силу ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот)грн.

Скасувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 та до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Речові докази у справі, на які накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 20 березня 2020 року диски з відеозаписами зберігати в матеріалах справи.

Речові докази у справі, на які накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 24 березня 2020 року биту - повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_4 .

В частині скасування запобіжного заходу вирок набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1