ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/531/20 Справа № 205/2586/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 80 КК України неможливо, оскільки вирок Апеляційного суду АР Крим від 26 жовтня 2001 року щодо останнього набув законної сили, на даний час виконується та призначене засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі не має кінцевого строку. Звернув увагу, що у зв`язку з тим, що відсутній висновок про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України. Також зазначив, що станом на момент розгляду даної справи законодавством України не передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням чи умовно-дострокове звільнення від відбування такого покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_7 звільнити від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема, по справі «Петухов проти України», яким встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції в частині застосування національними судами до осіб покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості перегляду справи з подальшим звільненням від покарання, по справі «Логвиненко проти України», положення Конвенції, Конституції України та Кримінального кодексу України. Вважає, що покарання ОСОБА_7 має бути пом`якшено через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме невідповідність рішенню Європейського Суду з прав людини.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу місцевого суду без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції за наявними у справі матеріалами в межах апеляційної скарги.
Відповідно до матеріалів провадження вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2001 року ОСОБА_7 засуджено за п. а ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 28 лютого 2002 року вирок суду залишено без зміни.
Призначене покарання ОСОБА_7 на даний час відбуває у державній установі Дніпровська виправна колонія (№89).

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст.ст. 80, 81, 82, 84 КК України, визначені підстави для звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання про умовно-дострокове звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання, заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, звільнення від покарання за хворобою, вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Із змісту положень ч. 1 ст. 81 КК України та ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі №757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року №8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15 серпня 2014 року.

Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України 13 травня 1992 року, обстеження таких засуджених здійснюється спеціальними лікарськими комісіями, які за результатами обстеження складають відповідний висновок.

З урахуванням викладеного судом першої інстанції було обгрунтовано зазначено про те, що висновок про медичний огляд засудженого ОСОБА_7 щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, не складався, а тому на даний час відсутні підстави для звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбуття покарання на підставі ст. 84 КК України.
За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки клопотання засудженого ОСОБА_7 є передчасним, так як не може бути вирішене судом за відсутності законодавчого механізму, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4