ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1885/20 Справа № 185/1566/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000048 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та зазначити в резолютивній частині вироку Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком чинності залишити незмінним - у виді особистого зобов`язання замість вказівки суду До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити незмінним - у виді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2020 року було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який, після направлення обвинувального акта до суду, не змінювався.
Судом першої інстанції в резолютивній частині вироку вказано, що до набрання вироком чинності запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено незмінним у виді домашнього арешту, ознак такий запобіжний захід до ОСОБА_8 не застосовувався.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з максимально можливим іспитовим строком, застосувавши до нього відповідні обмеження, передбачені ст.76 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обставинами, які пом`якшують його покарання є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Вказує на те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає з батьками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Зазначає, що на цей час потерпіла жодних претензій до нього не має, викрадене майно їй повернуто.
Звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не наполягала на призначенні йому покарання у виді позбавлення волі.
Посилається на те, що суд у вироку не навів жодного вагомого аргументу щодо неможливості звільнення його від призначеного покарання з іспитовим строком.
Потерпілою ОСОБА_9 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому вона просить вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Стверджує, що всі обставини вчиненого обвинуваченим злочину були встановлені досудовим слідством без допомоги обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 тільки визнав свою вину, також в суді він заявив про щире каяття з метою уникнення покарання у виді позбавлення волі.
Обвинувачений не намагався відшкодувати завдані їй збитки, при цьому майно їй повернуто правоохоронними органами.
Вказує на те, що в суді першої інстанції вона просила призначити обвинуваченому суворе покарання, а тому твердження ОСОБА_8 про те, що вона не має до нього жодних претензій, не відповідає дійсності.
Також обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, не працює.
Вважає, що призначене судом обвинуваченому покарання за своєю суворістю повністю відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; до набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено незмінним у виді домашнього арешту; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 09.01.2020 року зранку (точного часу не встановлено) знаходився біля магазину «Буревесник», що розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Павлоград, вул. Центральна 84, де спілкувався із знайомим ОСОБА_10 . Під час спілкування та розпиття алкогольних напоїв, у ОСОБА_10 з кишені випали ключі, які побачив ОСОБА_8 .. Оскільки останній був обізнаний, що один із ключів у зв`язці ОСОБА_10 є ключем від квартири матері ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , та обізнаний про місце розташування квартири, одразу припустив, що у вказаній квартирі можуть перебувати речі, які становлять матеріальну цінність. В зв`язку з цим у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
ОСОБА_8 , з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, підняв із землі ключі ОСОБА_10 , тим самим їх таємно викрав, та якими планував скористатись в майбутньому, щоб проникнути до квартири ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки майна, що там перебуває
В подальшому, 09.01.2020 року приблизно о 18.30 годині, ОСОБА_8 з метою вчинення крадіжки підійшов до будинку АДРЕСА_2 , де перебуваючи біля вхідних дверей в квартиру АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, за допомогою викрадених раніше ключів від вхідних дверей, відімкнув їх та проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки з зальної кімнати з полиці серванту викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7» 3/32 Гб, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріального збитку на суму 3622,51 грн.
Після чого, з місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, а також, що обвинувачений завдану шкоду не відшкодував; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставин, що обтяжує покарання - не встановлено.
Крім того, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання було враховано думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначення обвинуваченому суворого покарання.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, а саме наявність в нього щирого каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому вказані обставини не підлягають повторному врахуванню.
Також, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не врахування його активного сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина не була встановлена як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні суду першої інстанції.
Посилання обвинуваченого на те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає з батьками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що сторона обвинувачення не наполягала на призначенні йому суворого покарання колегія суддів вважає такими, що не можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченим обставини не можуть бути підставами для призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, а також з урахуванням тієї обставини, що обвинувачений завдану шкоду не відшкодував, виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла жодних претензій до нього не має, викрадене майно їй повернуто, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки надана заява потерпілої ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції, відповідно до якої вона підтримує апеляційну скаргу обвинуваченого та претензій не має, подана потерпілою після вироку суду та не враховує того, що викрадений обвинуваченим ОСОБА_8 мобільний телефон був повернутий потерпілій ОСОБА_9 працівниками поліції (а.п.27).
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи обвинуваченого не обґрунтованими.
Доводи прокурора щодо зазначення в резолютивній частині вироку Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком чинності залишити незмінним - у виді особистого зобов`язання замість вказівки суду До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити незмінним - у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає необгрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зазначив про залишення незмінним до набрання вироком чинності запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді домашнього арешту, який до обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні не застосовувався, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, однак колегія суддів вважає, що вказана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення, та може бути вирішеним відповідно до ст.379 КПК України як виправлення описки.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4