КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1220/18
Провадження № 1-кс/552/1025/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заступника начальника першого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 її захисника адвоката ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 розглянувши клопотання начальника першого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника першого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокуратурою Полтавської області, про арешт майна. Посилався на те, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Полтавській областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006 від 29.01.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.212, ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження розслідується злочинна діяльність ОСОБА_7 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), який в період 2016-2017 років умисно ухилився від сплати податків у великих розмірах, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.212 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , не будучи зареєстрованим відповідно до діючого законодавства як суб`єкт підприємницької діяльності, у період з 01.01.2016 по 31.12.2017 фактично здійснюючи діяльність з купівлі продажу сільськогосподарської продукції та фактично знаючи її фінансовий результат, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою ухилення від сплати податків і зборів, приховав реальні об`єми доходів та не задекларував їх у відповідності до діючого законодавства, у результаті чого умисно ухилився від сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 3 869 300,17 грн. та військового збору в сумі 264 404,82 грн., а всього від сплати податків і зборів на загальну суму 4 133 704,99 грн., що становить 5 195 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах.

20.05.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України.
29.05.2020 ОСОБА_7 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування в інтересах та на користь держави в особі ГУ ДПС у Полтавській області шкоди на загальну суму 4 133 704,99 грн., завданої неправомірними діями ОСОБА_7 .
В ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків та можливість арешту майна з подальшим застосуванням спеціальної конфіскації, вчинив ряд дій по перереєстрації майна на третіх осіб.
Відповідно до облікової картки № НОМЕР_2 від 23.12.2015, яка була перевірена та підтверджена слідчим суддею Київського районного суду м. Полтави в ухвалі від 23.11.2017 по справі №552/7718/17, автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN (номер кузова): НОМЕР_4 , належав на праві власності ОСОБА_7
10.10.2018 автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN (номер кузова): НОМЕР_4 , перереєстровано на дружину ОСОБА_7 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу 5341/2018/1142046.
13.11.2019 указаний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу 5341/2019/1769463, а 20.02.2020 даний автомобіль знов перереєстровано на ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу 5341/2020/1946027.
Відповідно до облікової картки № НОМЕР_5 від 20.02.2020 автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_6 , VIN (номер кузова): НОМЕР_4 (державний номерний знак змінено після перереєстрації), на праві власності належить ОСОБА_5 .
Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №126202878 від 04.06.2018 ОСОБА_7 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, указана квартира була також перереєстрована на ОСОБА_5 та продана ОСОБА_9 . Допитаний як свідок ОСОБА_9 повідомив, що під час ведення перемовин з можливої купівлі-продажу квартири він спілкувався з ОСОБА_7 .
28.11.2019 ОСОБА_7 офіційно розлучився з ОСОБА_5 , проте, як встановлено в ході досудового розслідування, ОСОБА_7 продовжує спільно проживати з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про фіктивне розірвання шлюбу з метою уникнення можливого арешту майна.
Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №208481472 від 07.05.2020 та №209218537 від 18.05.2020 ОСОБА_5 на праві власності належать приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 12.03.2020), квартира за адресою: АДРЕСА_4 (дата державної реєстрації 25.02.2020), квартира за адресою: АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 24.04.2012).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України від 12.05.2020 ОСОБА_5 в 2016 році отримала дохід в сумі 375,93 грн. як додаткове благо, 17 195,24 грн. соціальні виплати, 1 950,91 грн. заробітна плата, 300 000 грн. продаж рухомого майна. В 2017 році ОСОБА_5 отримала дохід в сумі 10 320 грн. соціальні виплати. В 2018 році ОСОБА_5 отримала дохід в сумі 10 320 грн. соціальні виплати, 372 грн. інші доходи, 107 грн. додаткове благо, 172 600 грн. дохід, отриманий у спадщину. В 2019 році ОСОБА_5 отримала дохід в сумі 9 460 грн. соціальні виплати, 4 054 грн. вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на території України, 3 265,20 грн. страхові виплати, 405 000 продаж нерухомого майна.
Отримані доходи ОСОБА_5 явно не співмірні з майном, набутим у власність в період 2016-2020 років, що свідчить про те, що дане майно фактично було придбано ОСОБА_7 за рахунок коштів, які були отримані в результаті ухилення від сплати податків.
Слідчий зазначав, що з урахуванням викладеного, нерухоме майно приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 12.03.2020), квартира за адресою: АДРЕСА_4 (дата державної реєстрації 25.02.2020), фактично придбані ОСОБА_7 , в тому числі за рахунок коштів, отриманих в результаті ухилення від сплати податків, та оформлені на ОСОБА_5 , відповідають ознакам, визначеним в п.1 ч.1 ст.96-2 КК України, що є підставою, згідно ч.4 ст.170 КПК України, для накладення арешту.
Квартира за адресою: АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 24.04.2012) та автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_6 , є спільним сумісним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що є підставою, згідно ч.6 ст.170 КПК України, для накладення арешту.
Метою арешту указаного нерухомого та рухомого майна, є забезпечення спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), відповідно до п.п. 2 та 4 ч.2 ст.170 КПК України.
Слідчий просив накласти арешту на: приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_6 .
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, що в ньому викладені.
ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання, поясниш, що все перелічене майно належить його колишній дружині, вона придбала його за власні кошти та за кошти свого батька.
ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні клопотання, пояснили, що майна, на яке слідчий просить накласти арешт є особистою власністю ОСОБА_10 .
Заслухавши учасників судового розгляду клопотання слідчий суддя керується наступним.
Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006 від 29.01.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.212, ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України.
20.05.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212 КК України.
29.05.2020 ОСОБА_7 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування в інтересах та на користь держави в особі ГУ ДПС у Полтавській області шкоди на загальну суму 4 133 704,99 грн., завданої неправомірними діями ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 17.11.2007 по 02.01.2020.
Квартира за адресою: АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_5 в період шлюбу з ОСОБА_7 та є їхньою спільною сумісною власністю.
Та обставина, що право власності на неї визнане за ОСОБА_5 за рішенням суду не спростовує тієї обставини, що квартира придбана в період шлюбу та є перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 і ОСОБА_7 .
Жодних доказів того, що вказана квартира була придбана ОСОБА_5 хоч і в період шлюбу, але за власні кошти слідчому судді не надано.
Щодо автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_6 , то матеріали клопотання містять докази того, що він неодноразово був предметом купівлі-продажу.
Останній раз він був придбаний ОСОБА_5 20.02.2020 , тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , а тому є її особистою власністю.
Щодо нерухомого майна, а саме приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири за адресою: АДРЕСА_4 , то із наданих слідчим доказів убачається, що вказане нерухоме майно придбане особисто ОСОБА_5 після розірвання шлюбу, тим більше, що 02.06.2020 квартира за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_5 продана сторонній особі, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу.
Матеріали клопотання не містять доказів того, що вказане нерухоме майно та автомобіль придбані за кошти, які здобуті в результаті вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, або є спільним сумісним майном його та ОСОБА_5 .
Та обставина, що ОСОБА_7 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не є доказом того, що нерухоме майно та автомобіль, які придбавались ОСОБА_5 після розірвання шлюбу є спільним сумісним майно ОСОБА_7 і ОСОБА_5 .
Як вже зазначалось вище вказана квартира придбана ними у період шлюбу, є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , а отже ОСОБА_7 має право проживати у квартирі, частка якої йому належить на праві спільної сумісної власності.
Будь-яких доказів того, що після розірвання шлюбу ОСОБА_7 проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 ,веде з нею спільне господарство, має спільний бюджет матеріали клопотання не містять.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Ч . 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
ОСОБА_5 не є суб`єктом кримінального правопорушення, не має статусу підозрюваної у кримінальному провадженні , а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК України, на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало та перебуває у її в власності немає.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Отже одних припущень слідчого про те, що майно, на яке він просить накласти арешт, придбане за кошти, які ОСОБА_7 отримав від здійснення злочинної діяльності , та що воно є спільною сумісною власністю його та колишньої дружини, недостатньо для накладення арешту на це майно.
Щодо майна, яке відповідно до вимог ст.. 60 СК України належить ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, а саме частка квартири АДРЕСА_5 , то слідчий суддя враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.212 КК України, що йому оголошено про підозру у вчиненні вказаного злочину, що до нього заявлений цивільний позов на значну суму, а саме 4 133 704,99 грн, тому дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на це майно.
Керуючись ст. 170 , 171, 173 КПК України ,-
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на частку квартири за адресою АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1