ЄУН 174/ 287/20
н/п 1-кп/174/67/2020
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2020 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000156 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась в м.Вільногірську Дніпропетровської області, освіта базова вища, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину, не військовозобов`язаної, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимої,-

у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 21.04.2020 р., близько 17.45 год., знаходилась біля магазину «Молочник», розташованого по вул.Гагаріна, 1, в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, де під час спілкування з раніше незнайомим ОСОБА_5 у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном останнього, шляхом обману.
У той же день, тобто 21.04.2020 р., близько 17.50 год., ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись біля магазину «Молочник», розташованого за вищевказаною адресою по вул.Гагаріна, 1, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, під час розмови з раніше їй незнайомим ОСОБА_5 , шляхом повідомлення неправдивих відомостей та оманливих умов, попрохала ОСОБА_5 дати їй належний останньому мобільний телефон марки «Lenovo», модель К10а40 білого кольору, начебто для здійснення термінового телефонного дзвінка, при цьому, заздалегідь не маючи наміру повертати вказаний мобільний телефон потерпілому ОСОБА_5 .. У свою чергу ОСОБА_5 , розраховуючи на правдивість отриманих відомостей, будучи впевненим в тому, що ОСОБА_4 виконає свою обіцянку та після дзвінка поверне йому телефон марки «Lenovo», модель К10а40 білого кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , передав ОСОБА_4 свій мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Після цього ОСОБА_4 , заволодівши шляхом обману мобільним телефоном ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 900,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину визнала повністю і показала, що 21.04.2020 р., близько 17 год. 45 хв. проходила повз магазин «Молочник», де побачила раніше їй незнайомого чоловіка. Підійшла до нього та під приводом того, що в неї захворіла бабуся, попросила мобільний телефон для здійснення дзвінка. Чоловік дав їй телефон, вона розмовляючи по телефону, стала відходити від цього чоловіка та з місця події пішла. Телефон наступного дня здала в ломбард, отримавши 500 грн., пізніше телефон викупила, хотіла ним користуватися сама, але потім добровільно видала працівникам поліції. Заперечень по кваліфікації її дій та вартості майна не має. У вчиненому щиро кається.

Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченої ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Таким чином, факт вчинення злочину ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в суді, а її дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані по ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує тяжкість вчиненого нею злочину, обставини, які пом`якшують її покарання, особу обвинуваченої.

Так, ОСОБА_4 вчинила злочин невеликої тяжкості.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, при судовому розгляді справи не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить її щире каяття.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення та не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р., «Ізмайлов проти Росії» від 16.10. 2008 р.)

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка у вчиненому щиро розкаялася, усвідомлює протиправність своїх дій та має намір виправитися, має постійне місце проживання та неповнолітню дитину на утриманні, дані досудової доповіді органу пробації, який вважає можливим виправлення обвинуваченої без обмеження чи позбавлення волі (а.с.39-41), суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, тому їй слід призначити покарання у виді громадських робіт, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Lenovo», модель К10а40 білого кольору, який знаходиться на зберіганні потерпілого ОСОБА_5 згідно розписки (а.с.49) - слід залишити останньому; договір кредитування під заставу №1.4808 від 23.04.2020 р., який зберігається в матеріалах кримінального провадження (а.с.46-47) - слід зберігати там же.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 367- 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Речові докази по справі: мобільний телефон «Lenovo», модель К10а40 білого кольору, який знаходиться на зберіганні потерпілого ОСОБА_5 згідно розписки - залишити останньому; договір кредитування під заставу №1.4808 від 23.04.2020 р., який зберігається в матеріалах кримінального провадження - зберігати там же.

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляцію в Дніпровський апеляційний суд через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1