Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/78/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому, дистанційно в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0011923 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Володимиро-Іллінка, Бобринецького району, Кіровоградської області, українку, громадянку України, з базовою середньою освітою, не працюючу, незаміжню, зареєстровану та проживаючу АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 988 грн. 70 коп.
Цивільний позов задовольнити повністю та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1122 грн. на матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою та засуджена за те, що вона скоїла напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, за наступних обставин.
22.10.2017 року близько 13.00 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та 19.11.2018 року постановлено обвинувальний вирок, який набрав законної сили, разом з раніше їм знайомою ОСОБА_9 знаходилися на території «Дендропарку», розташованого у м. Кропивницькому, по вул.Є. Тельнова, 28. В цей час, у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, належного потерпілій ОСОБА_9 , поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Реалізовуючи свій злочинний умисел, розподіливши ролі між собою, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , умисно підійшла до потерпілої, та з метою подолання волі ОСОБА_9 для подальшого безперешкодного заволодіння її майном, закрила одною рукою ротову порожнину потерпілої, при цьому погрожуючи застосуванням фізичною розправою. В свою чергу, з метою самооборони та перешкоджання злочинним діям ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_9 вкусила ОСОБА_8 за руку. Після чого, потерпіла ОСОБА_9 впала на землю. В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного спільного умислу, перебуваючи у вищезазначеному місці, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , нанесла один удар ногою в область обличчя ОСОБА_9 .
Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_11 приставила предмет схожий на ніж, який відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи №100 від 11.12.2017 року є ніж господарського - побутового призначення, до шиї ОСОБА_9 , щоб остання не кричала та який потерпіла розцінювала, як небезпеку для власного життя та здоров`я. Після чого, переконавшись, що потерпіла ОСОБА_9 не може вчинити дій, направлених на утримання свого майна, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 заволоділи належним майном потерпілої, знявши з потерпілої кросівки різнокольорові фірми «Nike», вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи №445 від 24.11.2017 року складає 1028,00 гривень, вух срібні сережки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, з пальців дві срібні каблучки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, жіночою сумкою, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходився гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 100 грн. та чотири срібні каблучки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, паспорт громадянина України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розірвали штани потерпілої, з яких вирвали декілька смужок, якими зв`язали потерпілій руки. В подальшому, ОСОБА_8 підійшла до потерпілої та з метою залякування та подолання волі потерпілої, правою ногою стала на голову потерпілої, після чого ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , почали наносити удари ногами по верхній частині тулубу. Враховуючи вищевикладені обставини, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , своїми протиправними діями, спрямованими на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу спричинили тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , у вигляді синців в лівій вилицевій ділянці, правій вилицевій ділянці, на завитку лівої вушної раковини, саден на верхньою губою, на вказівному пальці правої кисті, які згідно висновку експерта № 1413 від 24.10.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому, з місця вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1128 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити.

Вважає, що у вироку допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що існують підстави для перекваліфікації її дій з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України. Також, при призначенні покарання слід врахувати те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, по місцю проживання характеризується посередньо. Крім того, необхідно взяти до уваги її часткове визнання вини у заподіянні шкоди потерпілій ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченої, думку прокурора про залишення вироку районного суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах поданої апеляційної скарги, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, за що її засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачену винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, кваліфікувавши її дії, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення частково визнала та пояснювала, що 22.10.2017 року вона, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зустрілися на АС№2 в м. Кропивницькому. Посидівши деякий час в кафе, вирішили піти в "Дендропарк". Зайшовши в глиб "Дендропарку", між нею ( ОСОБА_8 ) та потерпілою виникла сварка. Не бажаючи її продовження вона закрила рукою рот потерпілої, однак, остання, її вкусила за пальця. За це вона нанесла їй удар, від якого ОСОБА_9 впала на землю. Вона з ОСОБА_10 нанесли кілька ударів ногою в спину потерпілій. Після цього, ОСОБА_10 зняла з ніг кросівки, оскільки вони їй сподобалися, потерпіла речі віддала добровільно, повідомивши: "забирайте, тільки не бийте", каблучки та сережки у потерпілої не забирали. Щоб потерпіла не повідомила в поліцію про факт її побиття, за пропозицією ОСОБА_10 , вирішили зв`язати потерпілу. Для цього розірвали штани потерпілої на кілька смужок та ними зв`язали руки. Ножа не застосовували і не показували потерпілій. Свою провину визнала в тому, що нанесла кілька ударів потерпілій. Просила перекваліфікувати дії на іншу статтю.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 , її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повністю доведена дослідженими та перевіреними судом доказами, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про доведеність інкримінованого обвинувачення, у вироку правильно послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що 22 жовтня 2017 року близько 13 год. 00 хв. вона перебувала на АС №2 у м.Кропивницькому, де випадково зустріла свою подругу ОСОБА_8 , з якою перебувала ОСОБА_10 , яку вона раніше не знала. Вони випили по бокалу пива і ОСОБА_8 запропонувала показати ОСОБА_10 «Дендропарк», на що вони погодилися. Під час прогулянки по парку ОСОБА_8 чіплялася до перехожих, образливо висловлювалася на адресу потерпілої. В подальшому, ОСОБА_8 запропонувала пройти вглиб парку, щоб їм не заважали спілкуватися. Прийшовши в глиб парку, ОСОБА_8 закрила їй рот руками, у зв`язку із чим потерпіла вкусила ОСОБА_8 за руку, однак, ОСОБА_8 повалила її на землю, при цьому, заламувала руки, рвала волосся, погрожувала розправою. Коли потерпіла лежала обличчям до землі ОСОБА_8 почала їй погрожувати ножем, підставивши його під горло, сказала, щоб вона не кричала, погрожуючи тим, що заріже її, а якщо вона повідомить в поліцію то "я тебе кончу". ОСОБА_8 порвала штани потерпілої на смужки та зв`язала ними рот і руки потерпілої. Під час цих дій, ОСОБА_8 вказала ОСОБА_10 , "забирай кросівки, телефон, сумку", сама забрала коштовності. ОСОБА_8 і ОСОБА_10 нанесли кілька ударів в область тулубу та ніг. Зазначає, що погрози застосування ножа під час вчинення злочину висловлювала ОСОБА_8 та вона сприймала їх, як реальні.
Свідок ОСОБА_12 , в суді першої інстанції пояснив, що 22.10.2017 року приблизно в 13-14 годин, відпочивав із сім`єю в « ОСОБА_13 ». Коли вони зайшли на територію парку, то з лівої сторони почули крики про допомогу. Він побачив дівчину, яка була частково роздягнута, без взуття та в сльозах. На руках неї була кров, штани порвані. Підійшовши до неї, щоб з`ясувати, що сталося, вона відповідала, що її побили двоє дівчат, забрали в неї речі і зв`язали її в глибині парку. У подальшому були викликані працівники поліції та дівчина повідомила їм, що в неї забрали мобільний телефон, взуття, кросівки чи туфлі, точно він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором роти №4 УПП в Кіровоградській області ДПП. 22 жовтня 2017 року вдень він ніс службу в складі екіпажу №152 з поліцейськими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Приблизно о 13-ій годині отримали повідомлення по радіо про грабіж, який стався в районі «Дендропарку», а також орієнтування на двох осіб жіночої статі. Дізнавшись, що одна з нападниць проживає в селі, вирішили поїхати на АС№2. В подальшому біля магазину «Копілка» на зупинці громадського транспорту побачили схожих жінок, які, побачивши в свою чергу працівників поліції, швидко сіли до маршрутного транспортного засобу, який був ними зупинений, а жінок попросили вийти з нього. В ході поверхневого огляду у ОСОБА_10 було виявлено кросівки, а в ОСОБА_8 - ніж.
Свідок ОСОБА_16 , дав аналогічні покази стосовно виявлення в районі супермаркету «Копілка» двох жінок, яких він впізнав надалі, які були доставлені до відділу поліції та при яких, як він запам`ятав, були виявлені кросівки та ніж. В кого із жінок яке було виявлено майно свідок не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_15 , надав в суді першої інстанції аналогічні покази стосовно виявлення в районі супермаркету «Копілка» двох жінок, яких він впізнав надалі, які були доставлені до відділу поліції та при яких, як він запам`ятав, були виявлені кросівки. Ніж бачив, коли викладали все із сумочки, але в кого його було виявлено не пам`ятає.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення також об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими письмовими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, зокрема:
- заявою ОСОБА_9 від 22 жовтня 2017 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності відому їй дівчину на ім`я ОСОБА_17 та іншу невідому дівчину, які цього дня близько 13 год. на території «Дендропарку» у м.Кропивницькому із застосуванням фізичної сили заволоділи її речами, зокрема, наведеними у обвинуваченні (т.1 а.п.22);
- протоколом огляду місця події від 22.10.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час якого встановлено та оглянуто місце вчинення злочину місцевість на території «Дендропарку» у м. Кропивницькому, де виявлено та вилучено капюшон від спортивної куртки та два предмети тканини темно-синього кольору, зовні схожі на мотузку (т.1 а.п.23);
- протоколом огляду місця події від 22 жовтня 2017 року під час якого в приміщенні кімнати прийому громадян Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області оглянуто та вилучено надані ОСОБА_10 та ОСОБА_8 : кросівки із написом «Nike», сумку, гаманець із грошовими коштами в сумі 24 грн. 65 коп. (т.1 а.п.27-28);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2017 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_9 впізнала за рисами обличчя ОСОБА_10 як особу, яка разом з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_17 в «Дендропарку» у м. Кропивницькому заволоділа її майном (т.1 а.п.36-38);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.10.2017 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала за рисами обличчя ОСОБА_8 як особу на ім`я ОСОБА_17 , яка у «Дендропарку» у м.Кропивницькому заволоділа її майном (т.1 а.п.39-41);
- довідкою «Кіровоградської обласної лікарні», яка підтверджує звернення ОСОБА_9 22.10.2017 року до приймального відділення лікарні, де їй був встановлений попередній діагноз: садна, забої м`яких тканин голови, обличчя, кінцівок (т.1 а.п.44);
- висновком судово-медичного експерта №1413 від 24 жовтня 2017 року, №320/1413-17 від 20.04.2018 року згідно з якими у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій вилицевій ділянці, правій вилицевій ділянці, на завитку лівої вушної раковини, саден над верхньою губою, на вказівному пальці правої кисті, які утворились від не менш 5-ти травматичних впливів, могли утворитися від травматичного контакту з тупим об`єктом та могли виникнути за 1-3 доби до моменту огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи та судово-медичних даних, які вказували б про втрату потерпілої свідомості під час отримання тілесних ушкоджень, немає. Механізм та локалізація раніше вказаних та виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відповідає механізму, на який вказує ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року (т.1 а.п.42-45; 53-54);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 19.04.2018 року із долученим відеозаписом події, під час якого остання показала обставини вчинення нападу на неї ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на місці події та заволодіння її майном, під час якого ОСОБА_8 також застосувала ніж (т.1 а.п.46-49);
- протоколами пред`явлення речей для впізнання від 19 квітня 2018 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала гаманець, жіночу сумку бежевого кольору, жіночі кросівки «Nike», якими 22.10.2017 року заволоділи у неї (т.1 а.п.55-60);
- заявою ОСОБА_8 від 22.10.2017 року, згідно з якою остання добровільно видала працівникам поліції складний ніж з чорною рукояткою, який вона використала разом зі своєю знайомою ОСОБА_10 під час нападу на ОСОБА_9 для заволодіння речами останньої (т.1 а.п.61);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.04.2018 року, згідно з яким ОСОБА_9 впізнала ніж з чорною рукояткою, яким їй погрожували фізичною розправою (т.1 а.п.65-66);
- висновком експерта №445 від 24.11.2017 року, відповідно до якого ринкова вартість станом цін на 22.10.2017 рік пари жіночих кросівок «Nike», які були придбані в березні 2017 року може складати 1028 грн. 00 коп. (т.1 а.п.94-99);
- висновком експерта №100 від 11.12.2017 року, згідно з яким предмет схожий на ніж, добровільно виданий 22.10.2017 року ОСОБА_8 , холодною зброєю не являється, а є складним кишеньковим ножем, що є різновидом ножів господарсько-побутового призначення (т.1 а.п.105-108);
Наведені вище та досліджені районним судом письмові докази є належними та допустимими, отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та містять в собі фактичні дані, які безпосередньо вказують на місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Дослідивши вказані письмові докази в їх сукупності із показами потерпілої та свідків, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України із таким висновком погоджується і колегія суддів.
Оцінивши наведені вище докази зібрані у кримінальному провадженні і перевіривши доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України доведена повністю, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував її дії, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув справу повно, всебічно та неупереджено, дослідив зібрані по справі докази і надав їм правильну юридичну оцінку, правильно встановив дійсні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильно виклав їх у вироку.
Будь яких обґрунтованих доводів, щодо неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у вироку дійсним фактичним обставинам кримінального провадження та які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі обвинуваченої не наведено.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації її дій із ст.187 ч.2 на ст.186 ч.2 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи, викладеними вище.
Так, кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.187 КК України є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Погроза застосування насильства при розбої має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він буде протидіяти нападникові або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілої дійсно таке враження склалося.
Так, кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.187 КК України є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, тощо).
Вказане також зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч.3 ст.189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Крім того, у висновках, що містяться у постанові Судової палати у кримінальних справ Верховного Суду України від 14 листопада 2013 року №5-35кс13 щодо розмежування розбою від грабежу зазначено, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетення» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.
Насильство, яке застосовується під час відкритого заволодіння майном (грабежу), має іншу правову природу. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним.
Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Стосовно цієї мети насильство має факультативне, другорядне, хоча обтяжуюче й кваліфікуюче, але побічне значення; в умислі винного воно не є переважаючим чинником.
При грабежі неможливо заподіяти небезпечні для життя чи здоров`я тілесні ушкодження, оскільки форма, в якій реалізується злочинний умисел, не передбачає використання дій (прийомів, засобів), які можуть призвести до більш тяжчих наслідків. Інакше ці дії за певних обставин матимуть ознаки розбою. Особа, яка вчиняє грабіж, не вдається до демонстративної агресивно-насильницької поведінки і своїм станом та характером дій не виражає її, не використовує предметів із підвищеною травмувальною дією, не застосовує засобів впливу, які очевидно можуть призвести до наслідків, небезпечних для життя чи здоров`я, не погрожує застосуванням саме такого насильства, оскільки такі погрози при грабежі об`єктивно неможливі.
Отже, прояв ознак розбою та грабежу, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
Якщо поведінка винної особи в конкретний час, місці, за обставин та в обстановці є підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою; спрямована проти волі або поза волею потерпілого; насильство є реальним, інтенсивним і небезпечним для життя чи здоров`я особи або ж воно не застосовується (є нереальним), але характер дій особи є агресивно-насильницьким, то такі ознаки свідчать про напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, або з погрозою його застосування, і мають розцінюватись як розбій.
За загальним визначенням розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що й було враховано судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 .
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_8 з метою подолання волі ОСОБА_9 для подальшого безперешкодного заволодіння її майном, закрила одною рукою ротову порожнину потерпілої, при цьому погрожуючи застосуванням фізичною розправою. В свою чергу, з метою самооборони та перешкоджання злочинним діям ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_9 вкусила ОСОБА_8 за руку. Після чого, потерпіла ОСОБА_9 впала на землю. В подальшому, ОСОБА_11 нанесла один удар ногою в область обличчя ОСОБА_9 . Вподальшому приставила предмет схожий на ніж, до шиї ОСОБА_9 , щоб остання не кричала та який потерпіла розцінювала, як небезпеку для власного життя та здоров`я. Після чого разом з ОСОБА_10 заволоділи належним майном потерпілої.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винної, врахував сукупність всіх обставин вчиненого діяння, а також те, що умисел ОСОБА_8 був направлений саме на заволодіння майном потерпілої, із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої, притому за попередньою змовою групою осіб.
А тому, кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст.187 КК України, як це вказав суд першої інстанції, є правильною та відповідає матеріалам кримінального провадження.
Призначаючи покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисний тяжкий закінчений злочин. Особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка характеризується посередньо, не заміжня, осудна, не перебуває на обліку лікаря нарколога чи психіатра. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені, а тому обґрунтовано призначив покарання з реальним його відбуванням.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за спрямованістю поведінки і як особа обвинувачена ОСОБА_8 представляє суспільну небезпеку, а тому її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання. При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченій покарання яке є мінімальним за розміром передбачений санкцією ч.2 ст.187 КК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, оскільки таке покарання повною мірою відповідає меті покарання визначеного ст. 50 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляції обвинуваченої ОСОБА_8 , свого підтвердження не знайшли, а тому не вбачається підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому вирок залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4