Справа № 755/3387/18
№ 1-кп/755/284/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001495 від 08.02.2018 року та № 00011550 від 19.12.2018 року, об`єднані в одне, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого неофіційно на автомийці, із спеціально-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.10.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (штраф не сплачено),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України;

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, 07.02.2018 року, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де в останніх виник спільний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна та обернення його у свою користь. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, вибрали об`єктом свого злочинного посягання ковпаки, що знаходилися на колесах автомобіля марки «Тойота», моделі «Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 . У подальшому, ОСОБА_5 підійшов до вищевказаного автомобіля та за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя вчинення злочину, а саме викрутки, зняв два ковпаки з правої сторони автомобіля. У цей час, ОСОБА_11 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, також підійшов до вищевказаного автомобіля з лівої сторони та за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя вчинення злочину, а саме викрутки, також зняв два ковпаки. Після цього, ОСОБА_5 передав два ковпаки, які він зняв, ОСОБА_11 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, який помістив всі чотири ковпаки до пакету, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 2160 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_5 , з метою повторного незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, 18 грудня 2018 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Микитенка, 9-Б, в мережі «Інтернет» знайшов оголошення про збут особливо небезпечного наркотичного засобу для подальшого власного вживання, тобто без мети збуту, опію ацетильованого. Після чого, через мережу «Інтернет» здійснив переписку з невстановленою досудовим слідством особою, під час якої домовився про придбання у неї з метою власного вживання, особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, за грошові кошти в сумі 100 гривень. Діючи за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим слідством особою, одразу після переписки в мережі «Інтернет», ОСОБА_5 вказав адресу свого перебування, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Микитенка, 9-Б та через термінал «ПриватБанк», перерахував на невстановлений досудовим розслідуванням рахунок грошові кошти в сумі 100 гривень. Після чого, ОСОБА_5 , того ж дня, приблизно о 16 годині 30 хвилин, попрямував за адресою: м. Київ, вул. Микитенка, 13, де на розі будинку в зоні зелених насаджень забрав заздалегідь підготований та залишений невстановленою досудовим розслідуванням особою медичний шприц з речовиною бурого кольору, таким чином, придбав наркотичний засіб - опій ацетильований. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 придбаний ним медичний шприц, в якому знаходився наркотичний засіб - опій ацетильований, поклав до кишені своєї куртки. Того ж дня, о 16 годині 40 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 5-Б, працівниками поліції був виявлений ОСОБА_5 , який під час проведення огляду місця події, у період часу, з 17 години 37 хвилин до 17 години 42 хвилин, слідчим за участю двох запрошених понятих, ОСОБА_5 надав для вилучення медичний шприц з речовиною бурого кольору.

Згідно з висновком експерта № 11-2/86 від 07.02.2019 року: 1. Надана на дослідження рідина коричневого кольору, масою 1,210 г містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено та наркотичний засіб, обіг якого обмежено. 2. Надана на дослідження рідина коричневого кольору, масою 1,210 г містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований; наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Маса опію ацетильованого (у перерахунку на суху речовину) у рідині становить 0,977 г. Маса метадону (фенадону) у рідині становить 0,002 г.

Опій ацетильований, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Відповідно до наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичної речовини - опію ацетильованого, настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 0,005 грама.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 07.02.2018 року, він разом з ОСОБА_11 знаходилися по вул. А. Навої, де підійшли до стоячого автомобіля марки «Тойота», моделі «Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , з різних боків. І так же, перебуваючи з різних боків, зняли з даного автомобіля ковпаки та зникли з місця події, а в подальшому, їх затримали працівники поліції. Крім того, ОСОБА_5 суду показав, що 18.12.2018 року він перебував удома по вул. Микитенка, 9-Б, де в мережі «Інтернет» знайшов об`яву про продаж наркотиків та далі, через термінал «ПриватБанк», перерахував кошти і йому повідомили, де він може забрати наркотики. У подальшому, за адресою: АДРЕСА_3 , він забрав наркотики, а саме два їх куби, з яких, один куб вжив одразу, а інший забрав із собою. Потім, його затримали працівники поліції, яким він повідомив, що зберігає при собі наркотичні засоби і віддав їх останнім добровільно. У скоєному щиро каявся, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальних актах, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінальних правопорушень, відповідають дійсності, просив суворо не карати та не позбавляти його волі.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінальних проваджень, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколів огляду місця події від 07.06.2018 року та 10.02.2018 року; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.02.2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 10.02.2018 року; постанови про визнання носія знятої інформації речовим доказом від 10.02.2018 року; протоколу перегляду відеозапису від 08.02.2018 року; протоколу огляду речей від 10.02.2018 року; висновку експерта № 11-2/86 від 07.02.2019 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 12.02.2019 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Зокрема, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого, який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочинів

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, є доведеною, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинені повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг від мешканців будинку не надходило, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_5 , його особи - раніше судимий, штраф за попереднім вироком не сплачено, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді:

за ч. 2 ст. 185 КК України 1(одного) року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 309 КК України 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обрано.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 .

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України засуджено до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи № 11-2/86 від 07.02.2019 року в розмірі 1144 гривні 00 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: один слід структури матеріалу, дві рукавички, предмет, схожий на викрутку, предмет, схожий на ніж та два предмети, схожі на лезо, які запаковані у поліетиленовий пакет чорного кольору, медичний шприц з речовиною бурого кольору, що в своєму складі містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,002 г та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, масою 0,977 г, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знищити;

- СD-R диск, білого кольору, ємністю 700 mb TM «Verbatium», з написом на конверті «Слідчий експеримент 10.02.2018 року», на якому міститься інформація про вчинене кримінальне правопорушення залишити у матеріалах;

- чотири об`єкти, схожі на ковпаки сірого кольору, з емблемою «Тойота» та написом «5558», які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_12 залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя