У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/543/19 № 1-кп/610/23/2020

м. Балаклія 04.05.2020 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі
обвинуваченого: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою: для запобігання спробам переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Обвинувачений заперечував проти задоволення даного клопотання. Визнав, що приймав участь у судових засіданнях під час розгляду даного кримінального провадження відносно нього, але втік в Російську Федерацію, не дочекавшись проголошення вироку суду від 05.04.2016р., та в цей день одразу пересік кордон з Російською Федерацією. Підтвердив, що на час застосування до нього запобіжного заходу апеляційним судом 19.07.2016р. перебував в Російській Федерації, тому про нього не знав. Запевняв суд, що переховуватись вже не буде та буде з`являтись до суду.

Судом встановлено, що кримінальне провадження, в тому числі за обвинуваченням ОСОБА_2 , на розгляді в суді перебувало з 15.04.2016р., матеріали за обвинуваченням якого за вироком від 22.02.2019р. в копіях було виділено в окреме провадження для забезпечення можливості здійснення щодо нього судового провадження, яке було зупинено до його розшуку.

За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03.07.2017р. до обвинуваченого ОСОБА_2 , який перебував у міжнародному розшуку, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

11.03.2020р. о 15.15 годині ОСОБА_2 був процесуально затриманий в порядку ст. 208 КПК України під час процедури екстрадиції з Російської Федерації до України у міжнародному пункті пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» на підставі вищевказаної ухвали суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до обвинуваченого застосований під час підготовчого провадження 12.03.2019р. без визначення розміру застави, до 09.05.2020р.

На теперішній час судове провадження тільки розпочато, потерпілий в судове засідання не прибув, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, відсутнє підтвердження про отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020р. № 211 із змінами установлено з 12 березня до 22 травня 2020р. на усій території України карантин.

З урахуванням цього, графіків роботи суду, конвою, неможливо провести наступне судове засідання до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою.

На цей час суду не надано доказів того, що обвинувачений намагався або може намагатися здійснити незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. У разі спроби впливу потерпілий та свідки не позбавлені права заявити про це до правоохоронних органів, наразі такими даними суд не володіє.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор обвинувачений може здійснити спроби переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переконання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам ґрунтується на: тяжкості злочину і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується (злочин є тяжким), перебуванні у міжнародному розшуку у зв'язку з переховуванням від суду, відсутності постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, місця роботи та джерел доходів, на що вказує його попереднє переховування від суду.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченого цього висновку не спростовують.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, який перебував у міжнародному розшуку, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може знову вдатися до відповідних дій.

Це рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження, до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого злочину підтверджується зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування матеріалами.

На час розгляду питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою суд дійшов висновків, що вказані ризики не змінились.

Застосування запобіжного заходу необхідно для забезпечення судового розгляду, який з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, на сьогоднішній час судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-190, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити повністю. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) строк тримання під вартою по 02 липня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1