Справа № 192/156/20
Провадження № 1-кп/192/45/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000767, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2019 року відносно
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , не працевлаштований, має повну середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше судимий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 14 жовтня 2017 року звільнений умовно-достроково на не невідбуту частину покарання 1 рік 4 місяці 18 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільнившись 14 жовтня 2017 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 01 рік 04 місяці 18 днів, у період не знятої та непогашеної судимості за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 15 грудня 2019 року приблизно о 22 годині 30 хвилин перебуваючи у приміщенні по вул. Гагаріна, буд. 4 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області побачив в руках ОСОБА_5 грошові кошти. В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, ОСОБА_3 підійшов зі сторони спини ОСОБА_5 , який сидів перед монітором комп`ютера, та шляхом ривку відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1200 гривень, які останній тримав у лівій руці. З викраденим ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та своїми діями завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1200 гривень 00 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

У судовому засіданні пояснив, що 15 грудня 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин він прийшов до приміщення державної лотереї по АДРЕСА_3 пограти в комп`ютерні ігри. Крім нього в приміщенні було ще двоє невідомих йому чоловіків, а згодом прийшов ОСОБА_5 , з яким обвинувачений не був знайомий. Після недовгого спілкування ОСОБА_3 підійшов зі спини до потерпілого, та побачивши у його лівій руці грошові кошти купюрами по 100 та 200 гривень, шляхом ривка забрав гроші та покинув приміщення державної лотереї і пішов до центру смт Солоне. Через деякий час він розчарувався у скоєному та хотів повернутися і віддати гроші ОСОБА_5 , однак побачивши працівників поліції в приміщенні державної лотереї, злякався та пішов додому. Через два дні, дізнавшись від знайомих номер телефону потерпілого, намагався домовитися з ним про зустріч та повернути кошти. Проте оскільки ОСОБА_5 не міг з ним зустрітися через свою зайнятість, то гроші ОСОБА_3 повернув лише працівнику поліції. Особистої зустрічі з ОСОБА_5 він не мав, а вибачитися хотів під час судового розгляду. У вчиненому каявся.

Потерпілий ОСОБА_5 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. В заяві повідомив, що грошові кошти йому повернуто, претензій до обвинуваченого він не має, а покарання просить призначити на розсуд суду (а.с. 30).
З`ясувавши думку учасників судового провадження суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілого з урахуванням положень ст. 325 КПК України.

Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, відкрито, повторно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою.

Кваліфікуючою ознакою злочину є повторність вчинення грабежу, оскільки судом встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 6 місяців. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2017 року обвинувачений був умовно-достроково звільнений від відбування покарання на строк 1 рік 4 місяці 18 днів.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття, добровільне усунення заподіяної шкоди, утримання малолітньої дитини.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є раніше судимим за вчинення аналогічного корисливого злочину проти власності, вчинив злочин в період не знятої та не погашеної судимості, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. 75 КК України, які просив прокурор, суд вважає відсутні, оскільки обвинувачений повторно вчинив корисливий злочин проти власності, а спосіб його вчинення є ідентичним способу вчинення злочину, за яким обвинувачений відбував покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що відбуття покарання у виді позбавлення волі згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року не виправило обвинуваченого та не змогло запобігти ним вчинення нового аналогічного злочину, тим більше в період не знятої та не погашеної судимості. Однак, з урахуванням того, що обвинувачений визнав свою вину, добровільно усунув заподіяну шкоду шляхом повернення грошових коштів потерпілому через працівників поліції, має на утриманні дружину та малолітню дитину, тому суд вважає за можливе застосувати правила ст. 69? КК України та призначити покарання за наявності вказаних обставин, яке не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.
При вирішенні долі речових доказів, суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Вирішуючи долю речових доказів, а саме грошових коштів, які були визнані речовими доказами постановою слідчого від 11 січня 2020 року та передані потерпілому, суд вважає, що дані речові докази слід залишити потерпілому, як власнику.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Речові докази: грошові кошти, купюрами номіналом по 200 гривень в кількості 3 штуки та купюрами номіналом по 100 гривень в кількості 6 штук, передані потерпілому ОСОБА_5 під розписку, залишити потерпілому, як власнику.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1