Ухвала

іменем України
23 червня 2020 року

м. Київ
справа № 418/1114/18
провадження № 51-2554ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Міловського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоринівки Міловського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Міловського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк призначеного судом покарання ОСОБА_4 зараховано строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 10 травня 2018 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_4 засуджено за те, що він 09 травня 2018 року приблизно о 23:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме в житловому будинку на АДРЕСА_2 , з метою заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, умисно, протиправно завдав останньому ударів кулаками і ногами по голові та тулубу, після чого вийшов із будинку.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 приблизно через 30 хв після того як покинув житловий будинок, знов повернувся до нього та продовжив заподіювати потерпілому тілесні ушкодження, а саме завдав декілька ударів кулаками та ногами по голові, обличчю і тулубу, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_5 перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.
Луганський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2020 року вирок Міловського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року залишив без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Вимоги мотивує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме права на захист, рівності прав сторін у кримінальному провадженні та допустимості доказів, що, у свою чергу, вважає підставою для скасування судових рішень.
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання порядку та строків касаційного оскарження, доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже, під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, суди зробили на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судових рішеннях докладно мотивовано.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, незважаючи на зміну змісту показань ОСОБА_4 та часткове визнання ним своєї вини у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК, його винуватість у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджено наданими в судовому засіданні показаннями: самого засудженого, який не заперечував того, що був у сильному стані алкогольного сп`яніння, коли завітав до будинку потерпілого, щоб побити його та попередити про заборону бувати у нього на подвір`ї. Після чого разом із ОСОБА_8 вони пішли додому, а повернувшись знову до будинку потерпілого, почали знову бити його; свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у тій частині, що ОСОБА_4 пішов до будинку ОСОБА_5 пізно ввечері 09 травня 2018 року та заподіював там тілесні ушкодження як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_9 .
Ці показання повністю узгоджуються між собою і підтверджені іншими зібраними у справі доказами, які були отримані в порядку, визначеному законом, і досліджені судом першої інстанції, а саме даними: протоколу огляду місця події від 10 травня 2018 року з фототаблицями, згідно з яким було проведено огляд домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколів огляду трупа від 10 травня 2018 року з додатками (фототаблицями), які були зроблені безпосередньо на місці вчинення злочину та в приміщенні моргу Марківського відділення СМЕ в смт Мілове; протоколу огляду місця події від 10 травня 2018 року з фототаблицями, відповідно до якого було проведено огляд домоволодіння за адресою мешкання ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , тобто за адресою, де були вилучені його речі з наявними на них плямами бурого кольору; протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2018 року з відображенням слідчого експерименту на ДВД, згідно з яким ОСОБА_4 повністю вказує, яким чином вчиняв кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_5 ; висновку експерта від 19 червня 2018 року № 13, іншими доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними та допустимими.
Вирок суду, на думку колегії суддів касаційного суду, відповідає вимогам ст. 370 КПК, є законним та вмотивованим.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції, зокрема, за апеляційною скаргою засудженого, дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок без зміни.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за обставин, встановлених судом, а також правова кваліфікація його дій ґрунтуються на зібраних у справі та перевірених судом доказах із належним умотивуванням висновків.
При цьому апеляційний суд не встановив, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли вплинути на правильність висновків суду, а стосовно викладених в апеляційній скарзі доводів засудженого, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Так, із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд визнав неспроможними твердження засудженого про порушення його права на захист, оскільки матеріалами кримінального провадження було встановлено, що захист ОСОБА_4 протягом досудового розслідування та судового розгляду справи до виходу суду до нарадчої кімнати здійснював захисник ОСОБА_6 .
Крім того, суд обґрунтовано відхилив доводи засудженого про те, що на нього здійснювався психологічний тиск, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази застосування з боку працівників на підозрюваного (а згодом обвинуваченого) ОСОБА_4 заходів психологічного тиску. Сторона захисту і сам обвинувачений не складали за цими обставинами скарг із вимогою внесення таких відомостей до ЄРДР та ухвалення за результатами перевірки цих відомостей процесуальних документів.
Суд погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції.
Покарання ОСОБА_4 , на думку колегії суддів касаційного суду, призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК, з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому доводи засудженого про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є невмотивованими.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Міловського районного суду Луганської області від 26 листопада 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3