КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6999/19
Провадження № 1-в/552/23/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

хворого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5

лікаря-психіатра ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Полтаві заяву лікаря-психіатра КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. В. Кринки, Глобинського р-ну, Полтавської області, інвалід II групи, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , -

встановив:
У КП «ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» ОСОБА_4 перебуває на лікуванні з 23.03.1993 року у відділенні з посиленим наглядом, а з 26.11.2009 року і по теперішній час у відділенні зі звичайним наглядом.

Примусові заходи медичного характеру хворому призначені 12.03.1993 року постановою Глобинського районного суду Полтавської області у зв`язку зі скоєнням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст.206 КК України. Київським районним судом м. Полтави неодноразово продовжені примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

26.12.2019 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра КП «ПОКПЛ ім.. О.Ф.Мальцева Полтавської обласної ради», в якій зазначено, що 20.12.2019 року хворий був оглянутий комісією психіатричного огляду, яка дійшла до висновку, що за своїм станом ОСОБА_4 не являє собою суспільну небезпеку для оточуючих та потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному закладі у відділенні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримала, але в той же час пояснила, що законний представник, а саме мати хворого - ОСОБА_7 , тяжко хворіє та за станом свого здоров`я вже тривалий час не відвідує сина.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши лікаря-психіатра, думку прокурора та захисника, які заперечували проти зміни застосування примусових заходів відносно хворого ОСОБА_4 , приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №185 від 20.12.2019, ОСОБА_4 страждає хронічним душевним захворюванням у формі пфропфшизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з вираженим стійким психопатоподібним дефектом. Враховуючи покращення психічного стану, відсутність суспільно-небезпечних агресивних тенденцій, наявність формальної критики як до скоєного правопорушення так і до існуючого психічного захворювання, комісія психіатричного огляду дійшла до висновку, що пацієнт за своїм психічним станом на теперішній час не являє собою суспільну небезпеку для оточуючих та потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом на амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

В той же час, при визначенні соціальної небезпечності хворого експерти і суд зобов`язані оцінити не тільки зміст і характер вже скоєних соціально небезпечних дій, стан психіки хворого як на час скоєння таких дій, так і після цього, під час судово-психіатричного обстеження, а й оцінити можливість повторення соціально небезпечних дій, вплив на поведінку хворого мікросоціальних умов. Необхідно враховувати ті соціальні умови, в які потрапляє хворий після виписки. Зовнішні фактори соціального оточення мають важливе значення щодо небезпечної поведінки психічно хворих, тому необхідна оцінка того, наскільки вони змінилися за час перебування хворих на примусовому лікуванні.

Повернення хворого в попередні побутові умови чи антисоціальне оточення може призвести до відновлення його антисоціальних форм поведінки і повторних суспільно небезпечних дій.

Як вбачається з матеріалів справи хворий ОСОБА_4 близько 30 років перебуває на примусовому лікуванні у психіатричних закладах. На думку суду, законний представник хворого, через хворобливий стан здоров`я, не в змозі забезпечити належні умови для його адаптації у суспільстві.

При цьому у висновку лікарів-психіатрів не достатньо врегульовані питання пенсійного забезпечення, житла, опіки й інші проблеми медико-соціальної реабілітації хворого. Рекомендації з цих питань обов`язково повинні бути у висновках комісії лікарів-психіатрів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що висновки комісії лікарів щодо небезпечності психічного стану хворого ОСОБА_4 для себе та оточуючих є передчасними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 514 КПК України, суд,-

ухвалив:
У зміні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку відмовити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1