Справа №: 630/641/17
У Х В А Л А
іменем України
26 березня 2020 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_3

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

законних представників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні відносно неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 раніше обраних запобіжних заходів. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначила, що оскільки провадження не розглянуто по суті, не зникли ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим зазначених запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: відсутність житла у ОСОБА_11 , можливість впливу обвинувачених на свідків та перешкоджання розгляду справи, обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, вчинити інші злочини. Підстави для обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 06 лютого 2020 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 квітня 2020 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_10 у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_11 його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора з наступних підстав. На думку ОСОБА_11 клопотання є необґрунтованим, прокурор не довів жодного названого ризику, це лише його припущення, які нічим не підтверджені, які він пише в кожному клопотанні вже понад 2 роки. Відсутність в нього родини на підконтрольній території нічим не підтверджена, сам він вказані обставини заперечує, зазначає, що він не має родичів на непідконтрольній території. ОСОБА_11 пояснив, що він не має намірів чинити тиск на інших учасників кримінального провадження, а це лише припущення прокурора, бо всі свідки, потерпілі вже допитані, та він згоден з показаннями більшості. На думку ОСОБА_11 , його безпідставно та протизаконно тримають в ув`язненні більше двох років, а судове слідство не завершується через те, що прокурор не міг в найкоротші строки доставити свідків, потерпілих, постійно заявляються клопотання.

ОСОБА_11 просив розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ризики, названі прокурором жодним чином не доведені, є лише припущеннями прокурора, які вона зазначає вже 2 роки та фактично вказані в клопотанні ризики відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з необґрунтованістю клопотання та відсутністю правових підстав для його задоволення та з урахуванням думки її підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що вже близько двох років прокурор заявляє про якісь ризики, недоведені жодним чином. ОСОБА_12 зазначив, що він має житло, отримує соціальну допомогу як дитина сирота, тобто може себе забезпечити, разом з ним зареєстрований дідусь ОСОБА_14 , який міг би йому допомагати. Щодо можливих ризиків впливу на потерпілих, свідків, то ОСОБА_12 зазначив, що він не має наміру чинити тиск на учасників процесу, тим паче, що вони вже неодноразово допитувалися, тобто, немає жодного сенсу чинити тиск на потерпілих та свідків. З приводу ризику втечі, ОСОБА_12 зазначає, що він навіть не має такого наміру, бо тікати йому нікуди, тим більше, що на сьогодні повсюди стоять блок- пости, кордони між областями закриті, немає жодного транспортного сполучення. Обвинувачений ОСОБА_12 звернув увагу на неналежні утримання в камерах СІЗО, оскільки в камері перебуває близько 30 осіб, відсутні будь- які засоби захисту, тобто існує загроза його здоров`ю.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_5 підтримав його позицію.

Законні представники обвинувачених підтримали думки захисників та полягалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_10 , його законний представник та захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу закінчується 05 квітня 2020 року. Однак судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, оскільки судом направлено доручення слідчим органам для перевірки алібі ОСОБА_11 , але для виконання ухвали суду потрібен додатковий час, тому строк дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 необхідно продовжити. Неотримання повної інформації за судовим дорученням унеможливить винесення мотивованого та обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються особи та дані, які їх характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується з думкою обвинувачених та їх захисників про те, що ризики впливу на потерпілих, свідків знівельовані, оскільки їх допит вже проведено, але зазначає, що ще не завершено перевірку алібі ОСОБА_11 та є особи, які можуть підтвердити/ спростувати алібі ОСОБА_11 , але вони ще не допитані.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, вплинути на його хід чи спробувати продовжити свою злочинну діяльність, суд бере до уваги їх підвищену суспільну небезпеку, інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 діянь, з урахуванням обставин інкримінованих їм злочинів, відсутність постійного місця роботи та джерела доходів, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих їм злочинах.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинуваченого, а також свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжних заходів для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема відомості про рідних, які можуть прийняти на себе обов`язки по матеріальному, побутовому забезпеченні обвинувачених, наявність житла.

Судом враховано аргументи, які наводяться обвинуваченими і їх захисником на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання процесуальних рішень по справі.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ризики, які існували при обранні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зникли, суд приходить до висновку про необхідність продовження такого запобіжного заходу на 60 днів.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення злочинів,у вчиненні яких, обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

При цьому суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є особами, щодо яких не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Висновок суду щодо необхідності продовження строку дії покладених на обвинувачених обов`язків до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують їх застосування.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд визнає, що інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинувачених, незважаючи на існування презумпції невинуватості.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань № 27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 24 травня 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 24 травня 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 24 травня 2020 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 год. по 07.00 годину наступного дня.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_10 направити до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом 7 днів, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя (підпис)ОСОБА_1