Провадження № 1-кп/127/420/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2020 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2020 р. за №0000138 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, раніше судимого:
23.07.2003 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
17.09.2004 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
11.06.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 3 роки;
16.08.2011 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці;
17.01.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2019 року звільненого умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 5 місяців;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 07.02.2020 року приблизно о 03 год. 20 хв., перебуваючи в дворі будинку № 64а по вул. Келецькій м. Вінниці, побачив автомобіль марки «Opel Omega 2.0 І», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , вартістю, згідно висновку експерта № 43 від 27.02.2020 року, 26 550 грн. 00 коп. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вказаним транспортним засобом, реалізовуючи який, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, підійшов до вказаного автомобіля, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, шляхом підбору ключа відчинив водійські двері та проник до салону автомобіля. У подальшому ОСОБА_4 , не маючи на те законних підстав, без відома і всупереч волі власника автомобіля, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи на меті довести свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, до кінця, шляхом підбору ключа до замка запалення, завів транспортний засіб та почав рух у напрямку вул. Андрія Первозваного в м. Вінниці, тим самим незаконно заволодівши транспортним засобом. В подальшому, продовжуючи рухатись на вказаному автомобілі по вулиці Андрія Первозваного у місті Вінниці, ОСОБА_4 був помічений працівниками патрульної поліції, якими у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху було вжито заходів до зупинки транспортного засобу. Однак ОСОБА_4 , не бажаючи бути викритим, умисно пришвидшив рух автомобіля та почав тікати. В подальшому, заїхавши в двір будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 допустив зіткнення керованого ним автомобіля з перешкодою, а саме - з іншим автомобілем, після чого зупинив автомобіль марки «Opel Omega 2.0 І», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та, вибігши із салону, зник у невідомому напрямку.
У зв`язку з пошкодженням автомобіля марки «Opel Omega 2.0 І» сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, станом на 07.02.2020 року, яка була завдана власнику автомобіля згідно висновку експерта № 43 від 27.02.2020 року, становила 666 грн. 05 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчинені злочину визнав та показав, що вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що у вчиненому щиро кається, жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просить його суворо не карати та призначити мінімальну міру покарання.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_9 , який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не прибув, однак надав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд кримінального провадження здійснювати без нього, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, оскільки матеріальні збитки відшкодовані.
Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без потерпілого, вважає за можливе проведення судового розгляду без потерпілого.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексуУкраїни, є тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини, відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому щиро кається, жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений, непрацевлаштований.
Обставинами, які, згідно частини 1 статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставиною, яка, згідно статті 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.
Також суд враховує думку потерпілого, який у письмовій заяві вказав, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, оскільки матеріальні збитки відшкодовані.
Суд зазначає, що згідно положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна в межах санкції ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ст. 71 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.
Суд зазначає, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 70 Кримінального кодексу України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2019 року звільнено 24.12.2019 року умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 5 місяців
Відповідно до положень статті 71 Кримінального кодексу України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Інкримінований обвинуваченому злочин у даному кримінальному провадженні вчинено під час умовно-достроково звільнення від відбування покарання.
Згідно протоколу затримання від 07.02.2020 року ОСОБА_4 було затримано 07.02.2020 року.
Відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2020 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 06.04.2020 року з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн. 00 коп.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2020 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено на 60 днів до 31.05.2020 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2020 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого було продовжено на 60 днів до 27.07.2020 року.
Крім того, суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особи обвинувачених, з метою попередження ризику переховування обвинувачених, вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 07.02.2020 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2020 року на вилучений під час огляду місця події 07.02.2020 року автомобіль марки "Opel Omega 2.0 І", 1987 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ключі, за допомогою яких було заведено даний автомобіль, слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Крім того, на підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок експерта №43 від 27.02.2020 року в розмірі 1 099 грн. 07 коп., висновок експерта №123 від 04.03.2020 року в розмірі 1 602 грн. 99 коп., в загальному розмірі 2 702 грн. 06 коп.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.
Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 100, 124, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року, та остаточно призначити за сукупністю вироків покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме з 07.02.2020 року.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 07.02.2020 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів, в розмірі 2 702 (дві тисячі сімсот дві) грн. 06 коп.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2020 року на вилучений під час огляду місця події 07.02.2020 року автомобіль марки "Opel Omega 2.0 І", 1987 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ключі, за допомогою яких було заведено даний автомобіль, - скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні паперовий конверт із змивом з ричага КПП, паперовий конверт з двома ключами з кільцем «ДНК», паперовий конверт із змивом з поверхні керма, дві фланелеві серветки, які відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами від 04.03.2020 року та квитанції №2657 від 26.03.2020 року передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - знищити.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки "Opel Omega 2.0 І", 1987 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до постанови слідчого про визнання речовим доказом від 07.02.2020 року та розписки потерпілого від 07.02.2020 року, переданий на відповідальне зберігання власнику потерпілому Ціснецькому ОСОБА_10 - залишити у розпорядженні власника Ціснецького ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя