Справа № 297/214/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
29.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/305/20 (№ 11кп/4806/581/19) за апеляційною скаргою прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду від 04.04.2019.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, непрацюючий засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком три роки. На нього покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено: речові докази: автомобіль марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер України НОМЕР_1 1989 року випуску, який знаходиться на спеціальному майданчику Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке знаходиться в матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_6 , як володільцю; стягнути з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 1859 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 13.10.2018 приблизно о 01:00, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063» 818-56 ОЕ на вул. Арпада в с. Дийда Берегівського району під час руху в напрямку м. Берегове, порушив вимоги пунктів 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість руху, втратив керування автомобілем, виїхав за межі проїзної частини та зіткнувся з деревом, внаслідок чого пасажири ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вказує, що суд, на її думку, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, відсутність претензій до нього з боку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітнього ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_12 , призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального з передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, однак не вмотивував належним чином застосування ст. 75 КК України, не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, не врахував, що ОСОБА_6 не мав права керувати транспортними засобами, керуючи технічно справним транспортним засобом допустив грубі порушення елементарних правил дорожнього руху в нескладній дорожній обстановці, наразив на небезпеку учасників дорожнього руху, пасажирів, у тому числі малолітнього, завдав шкоду їх здоров`ю. Вважає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не визнав таким, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітньої особи.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, про доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення проти неї обвинуваченого і захисника, за клопотанням прокурора дослідив матеріали кримінального провадження, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Доведеність вини обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється, окрім висновку про недоведеність перебування ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння, і тому апеляційним судом в решті не перевіряється.

Юридична кваліфікація діяння ОСОБА_13 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження, є правильною.

Санкція частини другої статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до засад, визначених у ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції статті кримінального закону, у повній мірі врахував обставини справи, зокрема наслідки кримінального правопорушення і ставлення до нього обвинуваченого, навів у вироку переконливі мотиви звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, згідно з досудовою доповіддю не становить високої небезпеки для суспільства, а його виправлення можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк, потерпілі претензій ні матеріального ні морального характеру до нього не мають.

Обставин, які обтяжували б покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Висновок про необхідність виключення з обвинувачення такої обставини як перебування ОСОБА_6 під час кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд обґрунтував тим, що для її доведеності самого лише висновку № 234 від 13.10.2018 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, недостатньо, а інших доказів стороною обвинувачення не надано. При цьому суд врахував показання обвинуваченого в судовому засіданні про те, що того дня, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, він спиртних напоїв не вживав.

Того, що ОСОБА_6 визнав свою провину прокурор в судовому засіданні не заперечив, послався на його показання, як на один з доказів обвинувачення, погодився з обмеженням дослідження доказів допитом обвинуваченого і висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, інших доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння суду не надав, але і не навів переконливих доводів на користь переваги змісту висновку над показаннями обвинуваченого. Між тим, згідно з приписом ч.2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а згідно з приписами ст. 17 цього Кодексу усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про надмірну м`якість призначеного покарання є непереконливими.

Перелік обставин, які обтяжують покарання, наведений у ч.1 ст. 67 КК України, згідно з ч.3 цієї статті є вичерпним. Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд, відповідно до припису ч. 4 ст. 67 цього Кодексу, не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Тому суд не мав права враховувати і не врахував окремо, як обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , або унеможливлюють застосування ст. 75 КК України те, що він не мав права керувати транспортними засобами, керуючи технічно справним транспортним засобом допустив грубі порушення елементарних правил дорожнього руху в нескладній дорожній обстановці, вчинив, хоча і з необережності, але тяжкий злочин, наразив на небезпеку учасників дорожнього руху, пасажирів, завдав своїми діями тяжку шкоду здоров`ю трьох потерпілих особам, в тому числі малолітньому, що призвело до їх тривалого лікування.

Доводів, які б ґрунтувались на нормах права і переконували б у тому, що призначене судом першої інстанції покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_14 і попередження вчинення ним нових злочинів, а застосування ст. 75 КК України суперечить викладеним в ній правилам та загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 цього Кодексу, ні в апеляційній скарзі, ні в промові прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено.

Про призначення ОСОБА_6 більш суворого ніж чотири роки позбавлення волі основного покарання в апеляційній скарзі не йдеться, а додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не могло бути призначене, оскільки таким правом ОСОБА_6 не володіє.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Берегівського районного суду від 04.04.2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: