Провадження № 1кп/201/1245/2019
УХВАЛА

26 грудня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002356 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і існують ризики того, що він може намагатись уникнути суду, так як відразу після вчинення злочину він переховувався; намагатись незаконно впливати на свідків та потерпілу, так як вони мешкають в одному будинку, а також може вчинити інший злочин, враховуючи його попередні судимості.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що ст. 315 КПК України не передбачає права прокурора заявляти клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, а ст. 194, 199 КПК України врегульовують діяльність слідчого судді, а не суду, а тому не розповсюджуються на судовий розгляд. Крім того, сторона захисту зазначила, що обвинувачений працював, має на утриманні малолітню дитину, а тому заявлені прокурором ризики не доведені.

Потерпіла просила продовжити строки тримання під вартою обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує: вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є сталими з огляду на те, що його цивільна дружина загинула, наявність малолітньої дитини на утриманні, яка являється спільною дитиною з жертвою злочину, те що обвинувачений до затримання офіційно не працював, раніше судимий за злочин проти власності додатковим об`єктом якого є здоров`я громадян і знову обвинувачується у вчиненні злочину направленого проти здоров`я громадян, а також обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке являється тяжким, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений, перебуваючи на свободі може намагатись уникнути суду, розуміючи ймовірні наслідки кримінального провадження відносно нього, а також вчинити новий злочин, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину в період непогашеної судимості. Ці ризики на сьогоднішній день являються доволі значними, а тому більш м`який запобіжний захід не здатний нівелювати їх, з огляду на особу обвинуваченого, що є підставою для продовження обвинуваченому строк його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Інші ризики прокурором в судовому засіданні не доведені.

Посилання захисника на те, що в ході підготовчого судового засідання прокурор не має права заявляти клопотання про продовження строків тримання під вартою суд вважає необґрунтованими, так як ч. 3 ст. 315 КПК України встановлює повноваження суду щодо обрання, зміни чи скасування запобіжного заходу, однак не забороняє вирішувати питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки законодавцем визначено, що ці питання вирішуються за правилами передбаченими розділом ІІ КПК України, який включає в себе норми щодо порядку продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Також, оскільки ст. 194, 199 КПК України містяться в розділі ІІ КПК України, то посилання на те, що суд не може їх застосовувати суперечитимуть ч. 3 ст. 315 КПК України, яка прямо до них відсилає.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного з насильством суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 24 лютого 2020 року.

Ухвала окремому оскарженню на підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1