ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 344/5585/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/116/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 від 18 квітня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави,

в с т а н о в и л а:

Івано-Франківським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається кримінальне провадження №0000247 від 18.04.2018 року про обвинувачення ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 03 квітня 2020 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий запобіжний захід здатен забезпечити запобігання зазначених ризиків.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, за змістом якої просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Вказує, що чергове продовження строку тримання під вартою не містить детального обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналізу як підстави для втручання в право особи на свободу.

Звертає увагу суду на те, що протягом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 перебувають на волі. Також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а ОСОБА_12 - тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. При цьому, жоден з них, перебуваючи на волі, не переховується від суду, не впливає на свідків в цьому кримінальному провадженні, не перешкоджає кримінальному провадженні іншим чином, не вчинив інше кримінальне правопорушення, що дає підстави вважати, що відносно ОСОБА_7 відсутні зазначені ризики.

Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, ріс у неповній сім`ї, має на триманні хвору бабцю.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просять скасувати оскаржувану ними ухвалу суду та обрати обвинуваченим запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Висновок, викладений в ухвалі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 врахував наявність ризиків, перелічених у ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Зокрема, суд врахував те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішень про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженню строків тримання під вартою.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, що свідчить про підвищену його суспільну небезпеку як особи, а тому застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

З ухвали суду вбачається, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не була єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки судом були враховані й інші ризики та дані про особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його соціальні зв`язки та всі інші обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що продовжують існувати ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинувачених на даний час неможливо.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою колегія суддів не встановила.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання сторона захисту, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.