ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/5325/20
Справа № 11-сс/819/219/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про обрання
запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000967, за апеляційною скаргою прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2020 року щодо ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянина України, із середньою освітою, розлучену, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима.

- підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відхилене та застосовано до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 21:00 години до 06:00 години, без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 28.05.2020 року.

Покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначив достатньо підстав, які відповідно кримінального процесуального законодавства обґрунтовують необхідність задоволення вказаного клопотання та надав суду достатній перелік матеріалів, щодо доведеності причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відомостей що характеризують його особу та поведінку в суспільстві та у повній мірі підтверджують необхідність обрання відносно останнього запобіжного заходу, який потребує ізоляції підозрюваної від суспільства.

Обрання менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки підозрюваної щодо виконання покладених на неї обов`язків та не дасть запобігти визначеним ч.1 ст.177 КПК України ризикам.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підозрювану ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя послався на те, що на наявність реального зазначених ризиків від органу досудового розслідування суду не було надано жодного доказу, відсутній ризик, зазначений прокурором, про переховування підозрюваної від органу досудового розслідування.

Слідчий у клопотанні не навів жодної обставини на доведення наявності ризиків, а тим більше не зазначив будь-яких доказів, а тільки процитував норми Кримінального процесуального кодексу України та висловив певні припущення, що не може бути покладено в основу застосування такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Встановлені судом на виконання вимог ст.178 КПК України обставини вказують на відсутність такого ризику. Так, підозрювана, має місце проживання, сім`ю, доньку та сина, працює, хоч сторона обвинувачення посилається на відсутність офіційного оформлення працевлаштування. Суд не прийняв цих доводів, оскільки працевлаштування без офіційного оформлення трудових правовідносин є дуже поширеним в державі і це визнається офіційно.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреба досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора.

Вказаних обставин суду не було доведено прокурором.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 01.04.2020 року ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК України, було затримано.

02.04.2020 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах.

03.04.2020 ОСОБА_7 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах.

Так, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що переслідуючи прямий злочинний корисливий умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбала 2 поліетиленові пакети типу «Zipp-lock», з розфасованими у них речовинами зелено-блакитного кольору, в одному з яких речовина зелено-блакитного кольору, яка відповідно до висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВС України № 666-НР від 02.04.2020, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою PVP 6,9286г. (що є великим розміром), які ОСОБА_7 зберігала, зважаючи на розмір, за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_3 , з метою подальшого їх розфасовування та збуту наркозалежним особам на території м. Херсона, до моменту виявлення та вилучення їх з незаконного обігу працівниками поліції в ході санкціонованого обшуку житла квартири АДРЕСА_3 , проведеного 01.04.2020 року в період часу з 10:40 до 14:15.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується наведеними в клопотанні слідчого доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_11 , від 21.03.2020;

- протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_12 , від 21.03.2020;

-протоколом обшуку житла від 01.04.2020;

- протоколом затримання особи підозрюваного у вчиненні злочину гр. ОСОБА_7 від 01.04.2020, за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України;

- протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_13 , від 02.04.2020;

- протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_14 , від 02.04.2020;

- висновком експерта Херсонського НДЕКЦ МВС України № 666-НР від 02.04.2020;

- в цілому зібраними матеріалами кримінального провадження.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, раніше не судима.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і є обґрунтованими.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що суду не надано жодних та допустимих доказів того, що підозрювана ОСОБА_7 може продовжувати свою злочинну діяльність, має намір переховуватися від органів досудового розслідування або суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, змінювати та знищувати речі, предмети та об`єкти, які мають істотне значення для доведення її винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, а бо перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання іншим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши дані, що характеризують особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного. Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри. Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносноОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Як вбачається з клопотання старшого слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину та те, що санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, існує ризик того, що вона перебуваючи на свободі продовжуватиме свою злочинну діяльність у сфері незаконного обігу особливо небезпечних психотропних речовин, а також з метою запобігання спробам підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків, обізнаних щодо його злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом психотропних речовин, безпосередньо на свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , з метою зміни ними показів, перебуваючи поза ізоляцією від суспільства може змінювати та знищувати речі, предмети та об`єкти, які мають істотне значення для доведення її винуватості у вчиненому кримінальному правопорушення, продовжити вчинення нових кримінальних правопорушень, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, офіційно ніде не працевлаштована, отже не має законних джерел існування.

Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу в виді домашнього арешту вказав, що з метою забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 години до 06:00 години, поклавши на підозрювану обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України, і з цим висновком суду першої інстанції частково погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваної, наявність можливості у останньої продовжувати свою злочинну діяльність у сфері незаконного обігу особливо небезпечних психотропних речовин, переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків, обізнаних щодо її злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом психотропних речовин, з метою зміни ними показів, перебуваючи поза ізоляцією від суспільства може змінювати та знищувати речі, предмети та об`єкти, які мають істотне значення для доведення її винуватості у вчиненому кримінальному правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вірогідність ухилення підозрюваної від процесуальних обов`язків не є високою у зв`язку із чим відносно неї правильно застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що саме застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Відповідно до ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін чи скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому з огляду на викладене, аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді суду першої інстанції залишити без змін.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2020 року, якою клопотання старшого слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відхилене та обрано до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 21:00 години до 06:00 години, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .