Ухвала
Іменем України
26 червня 2020 року
м. Київ
справа № 744/1600/18
провадження № 51- 242 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року,

встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації (далі - РФ) від 16 травня 2017 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Бєлгородського обласного суду від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «а» ч.4 ст. 228-1, п. «а» ч.4 ст. 228-1, ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації (далі - КК РФ).
Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року за клопотанням Міністерства юстиції України приведено вказаний вирок суду РФ щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без задоволення, зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Ухвалами колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня, 5 і 30 березня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги ним подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

У червні 2020 року до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно подав скаргу, яка по суті є касаційною, у якій, він не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції зазначає про те, що ухвала Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року є незаконною і необґрунтованою та повинна бути переглянута, оскільки суд неправильно застосував положення ст. 70 КК України призначивши покарання за сукупністю злочинів, не врахував, що тривалість призначеного йому строку покарання не відповідає положенням КК України та на один рік перевищує максимальний термін покарання за аналогічною статтею цього Кодексу, що його визнано потерпілим у провадженні № 0000100. Просить прийняти до розгляду скаргу, розглянути її з його участю в режимі відеоконференції, скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, також просить застосувати до нього Закон України «Про протидію торгівлі людьми» в порядку, передбаченому нормами міжнародних договорів.
Суд, перевіривши скаргу, яка за вимогами є аналогічною від попередніх касаційних скарг засудженого ОСОБА_4 , дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Прохання у скарзі засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про протидію торгівлі людьми» не є предметом розгляду в даному провадженні, оскільки відповідно до повноважень, передбачених чинним КПК, вирішення таких питань не відноситься до компетенції Верховного Суду.
Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення прав на апеляційне та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Отже, суду слід з`ясувати, чи можуть бути оспорювані судові рішення предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Засуджений ОСОБА_4 оскаржує судове рішення за результатами розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України на підставі ст. 610 КПК України.
У ч.7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
Також указане правило не може бути виведено із загальних положень статті 424 КПК України. Відповідно до зазначеної статті (наскільки вона може обговорюватися в контексті цієї справи), в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На переконання Суду, оскаржена ухвала не відноситься до ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у частині 2 статті 424 КПК України.
Крім того, оскаржувана ухвала суду першої інстанції була предметом перевірки в апеляційному порядку та залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції.
Отже, засудженим Шевкоплясом А.В. подана скарга на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, про що йому вже неодноразово зазначались судом касаційної інстанції вичерпні мотиви на його касаційній скарги, в ухвалах Верховного Суду від 21 січня, 5 і 30 березня 2020 року.

Прохання засудженого про розгляд його скарги з його участю в режимі відеоконференції не може бути розглянуто Судом, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до розгляду в касаційному порядку.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3