Справа № 944/2300/20
Провадження №1-кп/944/826/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.06.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря- ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові об`єднанні кримінальні провадження відомості щодо яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001177 від 18.12.2019року та №0000112 від 03.02.2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Бджільна Теплицького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, раніше судимого 05.11.2019року Яворівським районним судом Львівської області за ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, перебуваючого під вартою з 12.03.2020року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
24.01.2019 року обвинувачений ОСОБА_4 гранатометником 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №11РС на підставі п.2 ч5 ст.26 п."д" ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" було розірвано контракт про проходження військової служби за контрактом та у відповідності до частини 6 статті 23 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232 ХІІ, з 24 січня 2019року зараховано його на строкову військову службу та поставлено на всі види забезпечення.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2019року №235 солдат строкової військової служби ОСОБА_4 вважався таким, що повернувся після самовільного залишення військової частини та зарахований на котлове забезпечення.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України обвинувачений ОСОБА_4 об 21 год. 00 хв. 10.12.2019року під час проходження строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в комірці на першому поверсі казарми №2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, не пов?язаних із проходженням військової служби з військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 , умисно наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва, спричинивши потерпілому перелом нижньої щелепи в ділянці кута зліва, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №62/2020 ОСОБА_7 від 21 квітня 2020року згідно якого у ОСОБА_6 встановлено перелом нижньої щелепи в ділянці кута зліва, який виник унаслідок дії тупого предмету, що підтверджується видом ушкодження (переломом) з закритим характером травми. Вказане ушкодження могло виникнути 10.12.2019року в результаті ударної дії тупого предмету в ділянку нижньої щелепи зліва, можливо унаслідок удару кулаком, за ознакою тривалого розладу здоров?я (більш як 21 день) та відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, тобто своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем строкової військової служби Збройних Сил України, знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без поважних причин та дозволу командира 08.01.2020року в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 яка дислакується адресою АДРЕСА_3 та для подальшого проходження військової служби не повернувся, тобто, вчинив дизертирство- кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах.
Крім цього, додатково пояснив, що дійсно під час проходження строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_1 10.12.2019року, об 21 год. 00 хв.у приміщенні комірки військової частини НОМЕР_1 , на грунті алкогольного сп`яніння у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , через грошові кошти які потерпілий був винен його знайомому військовослужбовцю на прізвище " ОСОБА_8 ". Він хотів щоб ці кошти потерпілий повернув йому, так як військовослужбовець " ОСОБА_8 " звільнився з військової сліжби, однак борг йому не повернув. Коли потерпілий відмовився повертати йому гроші, оскільки в нього не позичав, це його дуже обурило, він почав кричати на потерпілого та наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва. В результаті удару у потерпілого потекла з рота кров. Після цього вони розійшлися по казармах. В подальшому військовослужбовці ВСП його відвезли на медичне освідчення а потерпілого в медичну частину.Перед потерпілим щиро вибачився.
Щодо самовільного залишення військової служби обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що у нього були неприязні відносини з командуванням військової частини, через те що йому не виплачували зарплату та ненадавали відпустки, хоч з письмовим рапортом про надання відпустки він не звертався. Після того як самовільно залишив військову частину, він перебував за місцем своєї реєстрації та допомагав батькові по господарстві. Просить суворо не карати, звернути увагу на його молодий вік та те що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 10.12.2019року близько 21год.00хв, він з обвинуваченим перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння зайшли в комірку казарми військової частини НОМЕР_1 . Під час розмови, у комірці ОСОБА_4 , сказав що гроші які він позичав у " ОСОБА_8 "повинен віддати йому, оскільки " ОСОБА_8 " звільнився і не повернув гроші які позичав у ОСОБА_4 .. Коли він відмовився обвинувачений почав кричати на нього та наніс йому два удари кулаком руки в ділянку нижньої щелепи зліва. Після чого він втратив рівновагу та присів на крісло, по обличчі в нього текла кров, він не міг відкрити рота була нестерпна біль. Після цього він повернувся у свою казарму та подзвонив у ВСП. В подальшому його було госпіталізовано для надання медичної допомоги. Оскільки обвинувачений вибачився перед ним, просить суворо його не карати.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Суд відповідно до вимог ст.ст.23, 95 КПК України, досліджує докази та обгрунтовує свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо приймає під час судового засідання.
Ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено право на справедливий судовий розгляд. Загальні вимоги справедливості, що містяться у ст.6 застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я,життя і здоров`я інших людей від злочинних посягань (ст. 27 Основного Закону).
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого та дослідивши докази в судовому засіданні, які характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.408 КК України, оскільки він умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості та самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду,а його дії за ч.1 ст.122, ч.3 ст.408 КК України кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.3 ст.408 КК України, які відповідно до вимог ст.12КК України класифікуються як злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, те що він був раніше засуджений вироком Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019року за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5(п`ять) років з встановленням іспитового строку 3 роки, на шлях виправлення не став під час іспитового строку вчинив нові кримінальні правопорушення, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та служби характеризується негативно.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.408 КК України, відповідно до вимог ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, те що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою про участь особи в антитерористичній операції від 25.02.2020 року №315, виданої ТОВ командира військової частини НОМЕР_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 в період з 15.01.2018 по 17.03.2018, з 03.04.2018 по 30.04.2018 з 30.04.2018 по 04.07.2018.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.408 КК України, відповідно до вимог ст.67 КК України, є вчинення аналогічного злочину за який він був засуджений раніше.
З урахуванням наведеного, обвинуваченому слід обрати покарання у межах санкцій відповідних частин статтей інкримінованих злочинів, у виді позбавлення волі із застосуванням ст.70 КК України призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначивши остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного судом покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5(п`ять) років.
Суд зазначає, що застосування ст.71 КК України означає, що покарання, від відбування якого ОСОБА_4 був звільнений на підставі ст.75 КК України, має відбуватись ним реально.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання по даному вироку суду строк попереднього ув`язнення в період з 12.03.2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення один день позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з 12 березня 2020 року тобто з часу затримання.

Обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.1ст.122 КК України та призначити покарання, у виді 01 (одного) року позбавлення волі;
- ч.3 ст.408 КК України та призначити покарання, у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 05.11.2019 року та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_4 визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

До вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з 12.03.2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1