Справа № 487/1213/20
Провадження № 1-кс/487/2542/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 26.02.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000717, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 187 КК України, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИВ:
Прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_3 звернулася до Заводського районного суму міста Миколаєва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 до закінчення строку досудового розслідування кримінального провадження №0000717, тобто до 26.05.2020 року включно.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_5 26.02.2020 року повідомлено про підозру за частинами 1 та 2 ст. 187 КК України. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 28.02.2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25.04.2020 року (включно), з визначенням розміру застави в сумі 84080 гривень. Постановою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_6 від 13 квітня 2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000717 від 26.02.2020 року до трьох місяців, тобто до 26.05.2020 року. Підозрюваний ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, що дає підстави вважати, що підозрюваний, з метою ухилення від кримінального покарання, може зникнути від органу досудового розслідування та суду, а тому наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, існують ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_5 , добре обізнаний про свідків та потерпілих вчинення ним кримінального правопорушення, їх теперішнє місце проживання та роботи. Також, існують ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_5 , зі слів потерпілих та свідків, вчинив декілька тяжких кримінальних правопорушень, що вказує на системність характеру його діянь, тому перебуваючи на свободі, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Враховуючи наявність вказаних ризиків, які на теперішній час продовжують існувати, а саме: можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, можливість здійснення незаконного впливу на потерпілих, свідків, а також можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень, та враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009 року, відповідно до якої з урахуванням захищеного законного інтересу, тяжкості інкримінованого злочину орган досудового розслідування вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним та обґрунтованим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_5 виявляється недостатнім, так як не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вищевказаним ризикам на час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 слід продовжити на максимально можливий строк, оскільки на теперішній час триває досудове розслідування проводиться судово-психіатрична експертиза підозрюваного, ще не розпочато судовий розгляд вказаного кримінального провадження, під час якого необхідно дослідити значну кількість доказів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строків тримання під вартою підтримала, наполягала на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурор зазначила, що наявні усі підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам.
Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 просили обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені досудовим розслідування дату і час, у невстановленому місці, ОСОБА_5 , з метою подальшого використання для вчинення незаконних та протиправних дій, придбав розкладний ніж, який носив при собі, для реалізації злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

26.02.2020 року в ранковий час доби, приблизно о 07:30 години, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на розбійні напади, ОСОБА_5 прибув на територію Центрального ринку міста Миколаєва.

Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_5 підшукував осіб, майном яких можливо було заволодіти.

В цей час ОСОБА_5 , побачивши потерпілого ОСОБА_7 , котрий перебував біля свого автомобіля марки «КІА» модель «Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , вирішив реалізувати раніше виниклий у нього умисел на заволодіння майном.

Так, 26.02.2020 року, приблизно о 08:15 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходячись на перетині вулиць 8-го Березня та 6-ї Поперечної в місті Миколаєві, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, погрожуючи потерпілому ОСОБА_7 , предметом ззовні схожим на розкладний ніж, наказав потерпілому віддати грошові кошти, однак потерпілий ОСОБА_7 відійшов в сторону, тим самим не передав ОСОБА_5 грошові кошти.

Після вчинення зазначених злочинних дій, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Крім того, 26.02.2020 року в ранковий час доби, приблизно о 07:30 години, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на розбійні напади, ОСОБА_5 прибув на територію Центрального ринку міста Миколаєва.

Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_5 підшукував осіб, майном яких можливо було заволодіти.

В цей час ОСОБА_5 , побачивши потерпілого ОСОБА_8 , котрий проходив на перетині вулиць 8-го Березня та 6-ї Поперечної в місті Миколаєві, вирішив реалізувати раніше виниклий у нього умисел на заволодіння майном повторно.

Так, 26.02.2020 року, приблизно о 08:30 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходячись на перетині вулиць 8-го Березня та 6-ї Поперечної в місті Миколаєві, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, діючи повторно, погрожуючи потерпілому ОСОБА_8 предметом ззовні схожим на розкладний ніж, наказав потерпілому віддати грошові кошти, однак потерпілий ОСОБА_8 відійшов в сторону, тим самим не передав ОСОБА_5 грошові кошти.

Після вчинення зазначених злочинних дій, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

26.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частинами 1 та 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 28.02.2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25.04.2020 року (включно), з визначенням розміру застави в сумі 84080 гривень.
Постановою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_6 від 13 квітня 2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000717 від 26.02.2020 року до трьох місяців, тобто до 26.05.2020 року.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: протоколу прийняття 26.02.2020 року заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 ; протоколу огляду місця події від 26.02.2020 року; допиту потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2020 року щодо впізнання потерпілим ОСОБА_7 підозрюваного ОСОБА_5 як особи, яка погрожувала йому ножем та вимагала грошові кошти; протоколу затримання ОСОБА_5 як особи, підозрюваної у вчинені злочину від 26.02.2020 року з фототаблицею; протоколу огляду речі (предмету) від 26.02.2020 року; заяви ОСОБА_9 та його допиту в якості свідка; допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколу прийняття 26.02.2020 року заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 ; протоколу огляду місця події від 27.02.2020 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2020 року щодо впізнання потерпілим ОСОБА_8 підозрюваного ОСОБА_5 як особи, яка погрожувала йому ножем та вимагала грошові кошти; протоколу огляду предмету від 27.02.2020 року; протоколу представлення предмету для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 від 27.02.2020 року.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 187 КК України передбачено відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), який карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Згідно ч. 2 ст. 187 КК України передбачено відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Отже, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, слідчий суддя вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Також суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Крім того встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, характер, спосіб вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів, а також їх кількість, дають достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення майнового характеру, тобто може продовжувати свою злочинну діяльність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Також, згідно п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Так, як зазначалось раніше, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 28.02.2020 року, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, було задоволено клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання до 25.04.2020 року, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.
Встановлений ухвалою суду від 28.02.2020 року строк тримання під вартою до 25.04.2020 року об`єктивно недостатній для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, у зв`язку з необхідністю проведення судово-психіатричної експертизи підозрюваного; складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування; виконання вимог ст. 290 КПК України, в тому числі щодо відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам із забезпеченням відведення достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, речовими доказами, тощо.
Вказані обставини, виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки. Пояснення свідка ОСОБА_12 , допитаної у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, щодо позитивної характеристики підозрюваного та її твердження про готовність надати своє місце мешкання для проживання колишнього співмешканця ОСОБА_5 в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують висновків суду про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 .
Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях йому загрожує покарання до десяти років позбавлення волі із конфіскацією майна; відсутність постійного місті проживання підозрюваного; відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків; вік та стан здоров`я підозрюваного; відсутність утриманців; відсутність постійного місця роботи або навчання; відсутність не погашених та не знятих судимостей; відсутність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 підлягає задоволенню оскільки прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 113, 138, 176-178, 183, 186, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» до 26 травня 2020 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 16.04.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1