Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6476/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі засуджений просить задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення, оскільки він має заохочення, працює та вважає, що став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, захисника, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону в даному випадку, на думку колегії суддів, дотримався.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_8 засуджений 29 жовтня 2008 року Апеляційним судом Івано-Франківської області за ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 185 ч. 3, 70 КК України на 14 років позбавлення волі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.06.16 в строк покарання зараховано час тримання під вартою з 14.02.08 до 31.03.09. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.09.18 згідно зі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 3 місяці обмеження волі.

Початок строку відбування покарання: для позбавлення волі - 14.02.08; для обмеження волі - 08.11.18; кінець строку: 23.10.20; 2/3 строку покарання відбув 28.04.16. Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108), звернувся до суду з письмовою заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Під час підготовки справи до розгляду судом першої інстанції було встановлено, що засуджений ОСОБА_8 вже звертався до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким і ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.05.19 відмовлено в задоволенні заяви, оскільки засуджений не довів, що став на шлях виправлення. Дана ухвала після перегляду судом апеляційної інстанції набрала законної сили 21.08.19 року.

Відповідно до ч.7 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Так, ОСОБА_8 засуджений до позбавлення волі на строк 14 років за особливо тяжкий злочин, судом відмовлено щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким 07.05.19 (через те, що він не став на шлях виправлення), тобто з дня відмови минуло менше одного року і тому розгляд заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення, яке можливе лише за умови, що засуджений вже довів своє виправлення, відповідно до наведених вище норм не може мати місце.

З огляду на викладене слід зазначити, шо хоча нормами КПК України і не передбано залишення без розгляду заяви про умовно-дострокове звільнення від покарання, однак в даному випадку, суд першої інстанції правильно прийшов до такого висновку про залишення без розгляду заяви засудженого, враховуючи положення ч.7 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України та враховуючи необхідність дотритмання прав та законних інтересів засудженого щодо можливості його повторного звернення з такою заявою ( з огляду на дату постановлення попередньої ухвали про відмову в задоволенні заяви 07.05.2019.)

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого про необхідність задоволення його заяви про умовно-дострокове звільнення, не можуть бути переглянуті та задоволені апеляційним судом, оскільки рішення по суті заяви судом першої інстанції не приймалося, а рішення суду першої інстанції про залишення його заяви без розгляду в даному випадку не суперечить наведеним вище нормами закону і інтересам засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2019 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: