Дата документу 19.06.2020 Справа № 554/2341/20
Провадження №1-кс/554/2341/2020
У Х В А Л А
Іменем України
19 червня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
Слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу голови Ізюмського міського відокремленого підрозділу ГО «Стоп корупції» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління ДБР розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в порядку ст. 303 КПК України -,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2020 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла скарга голови Ізюмського міського відокремленого підрозділу ГО «Стоп корупції» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління ДБР розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в порядку ст. 303 КПК України.

Скарга мотивована тим, що 05.03.2020 голова Ізюмського міського відокремленого підрозділу ГО «Стоп корупції» ОСОБА_3 подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві заяву про кримінальне правопорушення. Після подання вказаної заяви, жодних дій спрямованих на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства органом досудового розслідування не вчинялось.

На підставі викладеного, просив зобов`язати слідчого Територіального управління ДБР розташованому м. Полтаві невідкладно внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань; невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства, з підстав вчинення правопорушення, що має ознаками складу злочину, вчинений службовими особами Ізюмського міськрайонного суду та суддею Ізюмського міськрайонного суду ОСОБА_4 , за ст.. 356 КК України «Самоправство» , ст. 367 КК України «Службова недбалість», ст. 364 ч.1 «Зловживання владою або службовим становищем», ст. 376 КК України «Втручання в діяльність судових органів», ст.. 376-1 КК України «Незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

У судове засідання скаржник не з`явивися, просив розглянути скаргу у його відсутність.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву з проханням слухати справу у його відсутність в задоволенні скарги просив відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник звернувся в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, із заявою від 05.03.2020 про вчинення злочину, в заяві просив внести відомості до ЄРДР, вчинений службовими особами Ізюмського міськрайонного суду та суддею Ізюмського міськрайонного суду ОСОБА_4 , за ст. 356 КК України «Самоправство» , ст. 367 КК України «Службова недбалість», ст. 364 ч.1 «Зловживання владою або службовим становищем», ст. 376 КК України «Втручання в діяльність судових органів», ст. 376-1 КК України «Незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

Згідно листа слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 15.04.2020 року № к-3781/15-02-2-20 адресованого ОСОБА_3 за результатами вивчення звернення встановлено, що у ньому не міститься відомостей, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності слідчих Державного бюро розслідувань.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, повідомлення, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім іншого заявник вказував на те, що зазначені в заяві дії судді , на його думку, свідчать про вчинення кримінального правопорушення, при цьому, заявником у поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень суддею, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99, від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013, послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р.,Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Вбачається, що заявник, звернувшись із заявою до Державного бюро розслідувань, України, та оскаржуючи бездіяльність посадових осіб вказаного органу, фактично намагається втрутитись у діяльність судді, з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст.303 КПК України.

Між тим, з питань можливих порушень при здійсненні своєї професійної діяльності як судді, на чому наголошується у скарзі, то такі вимоги становлять самостійний предмет оскарження в порядку дисциплінарного провадження з питань можливої протиправності дій судді у зв`язку з обставинами, наведеними заявником, за наявності для цього підстав дисциплінарної відповідальності судді.

Отже, доводи заявника у заяві є його особистою оцінкою дій вказаних посадових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, та не підтверджуються достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 05.03.2020 року повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначених злочину. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви голови Ізюмського міського відокремленого підрозділу ГО «Стоп корупції» ОСОБА_3 до ЄРДР, а тому в задоволенні вимог даної скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 22, 24, 214, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :
В задоволенні скарги голови Ізюмського міського відокремленого підрозділу ГО «Стоп корупції» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління ДБР розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в порядку ст. 303 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1