Справа № 185/2155/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000335 від 26 лютого 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого місця реєстрації,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 24 лютого 2020 року, приблизно о 21 год. 00 хв., прийшов в гості до своєї знайомої - ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки ОСОБА_6 потрібні були грошові кошти, то в указаний час у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом необхідності здійснення телефонних дзвінків, попросив ОСОБА_5 надати йому у тимчасове користування на півгодини мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade V10 Vita» Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 , при цьому достовірно розумів, що повертати його не буде, а в подальшому розпорядиться ним на власний розсуд (продасть): ОСОБА_5 , будучи введеною в оману, передала ОСОБА_6 свій мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade VI0 Vita» Іmеі1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , та вважала, що останній поверне вищевказаний мобільний телефон. Отримавши мобільний телефон у своє володіння, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, після чого розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 2040 грн 57 коп..
Ознаки встановленого судом злочинного діяння відповідають ознакам злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Потерпілою від даного кримінального злочину є ОСОБА_5 .

23 березня 2020 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину кримінального злочину, а він має право мовчати, мати захисника, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим угоду про примирення.

Крім того, обвинувачений показав, що він 24 лютого, о 9 вечора підішов до потерпілої та попрохав телефон подзвонити. Вона дала йому телефон. Він взяв його та мав намір здати в ломбард, що і зробив. З потерпілою мав добрі, довірливі відносини. З вартістю телефону він погоджується. Телефон він викупив і видав працівникам поліції. З вартістю телефону згоден.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачений попрохав телефон подзвонити. Вона, знаючи його та довіряючи йому, погодилась та передала свій телефон. Після чого обвинувачений заклав його до ломбарду. На даний час телефон повернуто.

Потерпіла просила затвердити укладену угоду. У судовому засіданні вона пояснила, що розуміє характер обвинувачення щодо обвинуваченого, вид покарання, який буде застосовано до обвинуваченого в разі затвердження угоди. Угоду про примирення уклала добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді.

Також судом досліджено документи стосовно наявних речових доказів, вартості проведеної експертизи та дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про примирення потерпіла сторона відповідно до ст. 476 КПК України має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання можливості затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого обвинувачений визнає себе винуватим, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також, що сторони розуміють наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 190 КК України.

Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди сторони погодили покарання ОСОБА_6 відповідно до санкції ч. 1 ст. 190 КК України КК України у вигляді 100 годин громадських робіт. Обвинувачений пояснив, що він розуміє визначене покарання та зможе дотриматись виконання покладених на нього обов`язків.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого та пом`якшуючих обставин може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані потерпілій збитки.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Судові витрати складають 628,04 грн., які під час досудового розслідування були затрачені на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Цивільний позов відсутній.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 23 березня 2020 року про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за який призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 04 коп..

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ: телефон марки «ZTE» моделі «Blade V10 Vita», переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити останній за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1