Справа № 347/2567/18
Провадження № 11-кп/4808/266/20
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000210 за апеляційною скаргою прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14.30 год. 25 листопада 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою в умовах Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» починаючи з 14.30 год. 25 листопада 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день арешту.

В позові ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, відмовлено.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік.

Посилається на те, що, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Стверджує, що суд не врахував те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Вважає, що призначення судом мінімального покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне протиправне діяння, оскільки саме кримінальна відповідальність є серед інших найбільш суворою. Зазначає, що призначене покарання ОСОБА_7 у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де просить вирок суду залишити без змін.

Посилається на те, що саме прокурор просив застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 1 ст. 69 КК України та фактично мав на увазі ту кару, яку обрав суд. Вказує, що суд побачив суттєві зміни у поведінці обвинуваченого, в його ставленні до вчиненого, в розумінні положення потерпілого, що свідчить про виправлення та перевиховання, який шість місяців позбавлений волі. Зазначає, що суд дійшов об`єктивного висновку, що така міра кари буде дієва по відношенню до обвинуваченого. На його переконання, різниця в покаранні в шість місяців не є суттєвою. Вважає прийняте рішення законним та вмотивованим. Стверджує, що ОСОБА_7 зрозумів пагубність своїх дій та відсутні підстави вважати, що він вчинятиме нові злочини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 03 червня 2018 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку, власником якого є ОСОБА_11 , що за адресою АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки із ОСОБА_8 , жителем с. Вербовець Косівського району, яка відбулась на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення умисних тілесних ушкоджень, передбачаючи настання тяжких наслідків, умисно наніс декілька ударів кулаками рук та носками взуття в різні ділянки голови ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку важкого ступеня із стисненням гострою субдуральною гематомою зліва, раною лобної ділянки голови зліва, синцями правої щоки та правої вушної раковини, перелом кісток носа, що викликало необхідність проведення оперативного втручання, які спричиненні від не менш ніж трьохкратної ударної чи ударно-ковзаючої дії твердих тупих предметів, якими могли бути кулаки рук, носки взуття, або інші тверді тупі предмети. Тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку важкого ступеня із стисненням гострою субдуральною гематомою зліва, відповідно до висновку експерта Косівського міжрайонного відділення Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 17 грудня 2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник не з`явилися в судове засідання апеляційного суду, про час та місце апеляційного розгляду належним чином повідомлені, заяв про відкладення розгляду та про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, вказує, що суд правильно застосував положення ст. 69 КК України, однак визначив несправедливо м`яке покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в цій частині.

Так, як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, та врахував думку потерпілого ОСОБА_8 , який немає до обвинуваченого жодних претензій, не бажає йому суворої кари та просить суд не позбавляти обвинуваченого волі. Також взяв до уваги те, що обвинувачений згідно з характеризуючих даних (а.с. 52-60 том 2) по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, проживає разом із матір?ю та сестрою і племінницею.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, суд першої інстанції не встановив.
За наявності наведених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням обставин справи, думки потерпілого про призначення обвинуваченому м?якого покарання, не пов?язаного із позбавленням волі, та беручи до уваги безальтернативність міри покарання за дане кримінальне правопорушення, суд першої інстанції дійшов переконання, що до обвинуваченого необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, а саме, до покарання у вигляді арешту.

В той час, за приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Крім того, згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України суд першої інстанції не дотримався в повній мірі вказаних вимог закону.
Суд апеляційної інстанції вважає, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , за наявності зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України.
Однак, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та визначенні строку покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, у зв`язку з чим призначене покарання не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , зокрема перейшовши до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, не було належним чином враховано обставин цього злочину.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідно до ст. 12 КК України.

В той час, згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

На думку суду апеляційної інстанції не є достатніми для висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину та про те, що особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення, дані про те, що ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується задовільно.У характеристиці по місцю проживання ОСОБА_7 не наведено похвальних характеристик, відповідно, така інформація не характеризує його більш позитивно у порівнянні з іншими особами.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що думка потерпілого сама по собі не має вирішального значення при призначенні покарання, враховується в сукупності з усіма іншими обставинами по кримінальному провадженню, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_7 , відсутні підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту.
Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції повторно досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого, заяву потерпілого (том 1 а.п. 150, том 2 а.п. 56-62).
Суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, особу винного. Погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, та враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , який немає до обвинуваченого жодних претензій, не бажає йому суворої кари та просить суд не позбавляти обвинуваченого волі.Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладених обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та даних про особу винного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік, як просить прокурор.

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке покарання буде справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись 374, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4