ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/106/20 Справа № 202/1239/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935 03 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Дніпрі незаконного проникнення до житла особи та у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.
У серпні 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт. 18 вересні 2016 року у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник намір з`ясування відносин з ОСОБА_9 , щодо їхнього конфлікту, та близько о 15:30 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він прийшов за адресою: АДРЕСА_2 , де, за його припущенням, міг знаходитися ОСОБА_10 .

Прибувши до вказаної квартири, ОСОБА_7 побачив ОСОБА_11 , яка знаходилась на подвір`ї вказаної будівлі. Після чого ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_9 може знаходитись за місцем проживання, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла особи, незважаючи на заборону власниці житла ОСОБА_11 входу до квартири, з силою відштовхнув її від вхідних дверей і, подолавши таким чином перешкоду, незаконно проник до квартири АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_11 з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 та недопущення подальшого проникнення останнього до інших кімнат квартири в пошуках ОСОБА_9 , висловлюючи при цьому в категоричній формі свої заперечення щодо неправомірності перебування маловідомого їй чоловіка в її приватному житлі, продовжувала своїми активними діями створювати перешкоди на шляху ОСОБА_7 .

В результаті висловлених обурень, зауважень і криків ОСОБА_11 щодо протиправного перебування у квартирі ОСОБА_12 у останнього на ґрунті алкогольного сп`яніння і пов`язаної з ним необґрунтованої агресії, а також раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення шкоди здоров`ю іншої особи.

Так, 18 вересня 2016 року приблизно о 15:40 год ОСОБА_7 , перебуваючи на кухні вищевказаної квартири, стоячи навпроти ОСОБА_11 , яка намагалася завадити йому пройти до інших кімнат квартири, діючи умисно, з силою схопив її своїми руками за кисті обох рук, після чого з метою подолання опору ОСОБА_11 , знаходячись позаду останньої схопив її за шию своєю правою рукою та почав з силою утримувати її рукою зігнутою в лікті. Утримуючи ОСОБА_11 правою рукою, ОСОБА_7 пальцями лівої кисті надавив на ліве очне яблуко ОСОБА_11 , при цьому остання намагалася вирватися та під час боротьби вдарялася об стіну правою та лівою кінцівками, а саме: обома плечима та ліктьовими суглобами. Вирвавшись від утримання ОСОБА_7 , ОСОБА_11 впала на підлогу, вдарившись колінними суглобами. У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень та фізичного болю, знаходячись позаду ОСОБА_11 , діючи умисно, схопив її за шию своєю правою рукою та почав з силою утримувати її рукою зігнутою в лікті. ОСОБА_11 намагалася вирватися та під час боротьби вдарялася об шафу правою та лівою частиною тулубу.

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції призначено покарання за ч. 1 ст. 162 Кримінального Кодексу України без достатнього врахування особи обвинуваченого, який визнаний винуватим у скоєнні умисних злочинів проти здоров`я та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, при обтяжуючих обставинах, без наявності з його боку каяття у скоєному та вибачення перед потерпілою. Вказує, що в порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції при кваліфікації дій не зазначено, які саме ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України містяться в злочинних діях обвинуваченого ОСОБА_7 . Звертає увагу, що на даний час закінчився строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, тому останній підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та доповнень до неї та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі чого просив закрити кримінальне провадження.
Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання обвинуваченого та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 18 вересня 2016 року.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який санкцією статті передбаченого покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який санкцією статті передбаченого покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, а також три роки в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Отже, станом на 15 квітня 2020 року сплинуло більше ніж три роки та, відповідно, закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Апеляційним судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд апеляційної скарги, поданої прокурором, зміст та вимоги якої також оголошені апеляційним судом, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду саме на першочерговий розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.
Віповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки іншим доводам апеляційної скарги прокурора.
Проведення розгляду апеляційної скарги, відповідно до яких суд має встановити чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення, не відповідатиме вимогам законності.
Тому, оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути інші доводи поданої апеляційної скарги прокурора по суті.
Згідно з вимогами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Таким чином апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності - задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження за № 0000935 від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, на підставі ст. 44, п.п. 1, 2 ч. 1 ст.49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4