Житомирський апеляційний суд
Справа №289/856/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, до 04.06.2020 до Радомишльського районного суду Житомирської області надійшло клопотання слідчого СВ Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_7 , в якому зазначено, що останній підозрюється в тому, що 04.06.2020, приблизно о 00.00 год., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до приміщення TOB «Компанія Житомиравтотранс», розташованого за адресою: Житомирська обл., м. Радомишль, вул. Русанівська, 4. Реалізовуючи свій злочинний намір, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_7 , підійшов до приміщення TOB «Компанія Житомиравтотранс», де в подальшому за допомогою металевої фомки пошкодив навісний замок тим самим проник до середини, після чого розбив скло до службового приміщення та всередині за допомогою металевої фомки пошкодив дверцята сейфу звідки викрав грошові кошти в сумі 3656,00 грн.

Після цього, ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив TOB «Компанія Житомиравтотранс» матеріальну шкоду на зазначену вище суму.

Прокурор клопотання підтримав, посилаючись на те, що досудове розслідування не завершено, вважає, що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 3 до 6 років, перебуває в розшуку, схильний до вчинення нових кримінальних правопорушень, проживає в м. Житомир, тому буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зможе вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 02.08.2020 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 розмір застави у межах 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 63060,00 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача UA0000277, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26278626, банк отримувача ГУ ДКСУ у Житомирській області, отримувач ТУ ДСА України в Житомирській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з постійного місця проживання, яке він зазначить слідчому, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання (перебування), роботи.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить замінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Посилається на те, що слідчий суддя при постановленні ухвали не врахував всіх фактів даного злочину, не вислухав його пояснень. Стверджує, що він визнав свою вину, потерпілим частково повернув майно, не чинив тиск на потерпілих і свідків, не має наміру ухилятися від слідства та суду, має місце проживання у м.Житомирі відповідно до договору оренди. Зазначає, що клопотання слідчого є необгрунтованим, а ризики, вказані в ньому, лише формальними. Стверджує, що дуже шкодує про вчинене, готовий співпрацювати зі слідством та судом, є сиротою, виріс у дитячому будинку, після звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з оголошеним карантином не міг влаштуватися на роботу, просить дати змогу змінитися перед суспільством. Також вказує, що визначний розмір застави для нього є завідомо непомірним, тому просить зменшити розмір застави або змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги підозрюваного, перевіривши матеріали судової справи та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, розглянувши апеляційну скаргу за відсутності підозрюваного, який не звертався до апеляційного суду із заявою про забезпечення його участі в апеляційному розгляді, належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_7 підозра грунтується на зібраних доказах.

Так, ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. ОСОБА_7 , не працює, не одружений, на утриманні дітей немає, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, має тимчасове місце проживання, тому тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також сукупність встановлених обставин, його схильність до вчинення злочинів свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинений злочин, не має міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем проживання, не працює, може вчинити інше кримінальне правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначені обставини свідчать про неможливість запобіганню вказаним ризикам із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного, ніж тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного про відсутність реальних ризиків для кримінального провадження, та те, що слідчий та прокурор не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Крім того слід зазначити, що доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, шо він визнав свою вину, потерпілим частково повернув майно, не чинив тиск на потерпілих і свідків, не має наміру ухилятися від слідства та суду, має місце проживання у м.Житомирі відповідно до договору оренди, дуже шкодує про вчинене, готовий співпрацювати зі слідством та судом, є сиротою, виріс у дитячому будинку, після звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з оголошеним карантином не міг влаштуватися на роботу, просить дати змогу змінитися перед суспільством заслуговують на увагу колегії суддів, враховуючи обставини провадження та особу підозрюваного, в даному випадку не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, наразі є передчасним та не впливають на правильність прийнятого судом рішення. Зазначені підозрюваним обставини мають більш вагоме значення для визначення виду та міри покарання у разі його засудження за вчинений злочин.

Твердження підозрюваного про те, що сума застави є великою та непомірною для підозрюваного, також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, у якому ОСОБА_7 підозрюється. На переконання колегії суддів саме обраний слідчим суддею розмір застави - 30 розмірів прожиткових мінімумів є обґрунтованим та зменшенню не підлягає.

З огляду на наведені вище обставини, не спростовують висновків суду також і посилання підозрюваного на практику Європейського суду з прав людини, оскільки таке обмеження в правах підозрюваного вбачається цілком обгрунтованим та спростовується посиланням на практику Європейського Суду наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги підозрюваного не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: