Справа № 461/5495/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/115/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розглядк кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого у ВДВС Сихівського району м. Львова (перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною), не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят (850) грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 17 березня 2015 року в період часу з 15.13 год. по 15.24 год., знаходячись разом і з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (засуджені вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року) на автостоянці, що біля торгового центру на просп.Червоної Калини, 60 в м. Львові, під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , що раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс удар рукою по обличчі потерпілого, від чого останній впав на землю. В результаті незаконних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 умисні тілесні ушкодження, а саме: садно в ділянці носа, синець в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих предметів та при ударі до таких під час падіння на коліно, могли виникнути 17 березня 2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

При цьому місцевий суд перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 355 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, мотивуючи тим, що обвинувачення останнього за ч. 2 ст. 355 КК України не знайшло свого підтвердження.

На вирок суду прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність в діяннях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, не відповідає фактичним обставинам, а тому рішення суду, яким змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 355 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, підлягає скасуванню. При цьому зазначає, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 355 КК України повністю підтверджено та доказано зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 355 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим такий підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції, прийшовши до переконання, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, повинен був ухвалити виправдувальний вирок. Крім цього, при ухвалені вироку суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України щодо зазначення в мотивувальній частині доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів. Вказує, що обвинувальний вирок стосовно нього обгрунтовано недопустимими доказами. При цьому зазначає, що судом не вирішено його та його захисника клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, та не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Просить даний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу кримінального правопорушення.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвоккат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції всупереч вимогам закону, жодним чином не спростовано, та не відхилено докази сторони обвинувачення, якими підтверджується винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, а саме показань потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений під час вчинення злочину наносив йому удари руками в область голови та тулуба, а отже суд першої інстанції безпідставно відкинув докази сторони обвинувачення щодо примушування ОСОБА_9 до цивільно-правових зобов`язань, взагалі не послався на них у вироку та жодного мотиву не взяття їх до уваги не навів. Зазначає, що місцевим судом не взято до уваги пояснень свідка захисту ОСОБА_16 в частині наявності між потерпілим ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_7 грошових зобов`язань, крім того зазначає, що судом також не надано правової оцінки нотаріально завіреній письмовій заяві від 19 березня 2015 року ОСОБА_17 щодо повернення йому боргу в сумі 1800 гривень, а висновок суду щодо відсутності письмових доказів грошових зобов`язань спростовується матеріалами справи. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги обставин встановлені вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року стосовно ОСОБА_15 і ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 355 КК України, не оцінено особу обвинуваченого ОСОБА_7 як такого, що вину не визнав, всіляко намагався уникнути відповідальності, що могло вплинути на призначене покарання. Вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 .

Просить даний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора щодо задоволення його апеляційної скарги та відхилення інших, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та відхилити інші скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , яка просили задоволити її апеляційну скаргу, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 підлягає задоволенню, апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а саме - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, та оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим же є вирок суду, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, колегією суддів встановлено, що даний вирок суду першої інстанції містить істотні суперечності, оскільки районним судом не дано повного аналізу та оцінку зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам та не зазначено у вироку, чому судом прийнято до уваги одні докази та відкинуто інші.

Так, як вбачається з матеріалів справи прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції представив певні докази та наголошував на доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

І в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо : 1)висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

А відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, окрім іншого, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Водночас суд першої інстанції не в повній мірі перевірив і належним чином не спростував доводи сторони обвинувачення, якими підтверджується винуватість ОСОБА_7 , а саме показань потерпілого ОСОБА_9 , відкинув докази сторони обвинувачення щодо примушування ОСОБА_9 до цивільно-правових зобов`язань, взагалі не послався на них у вироку та жодного мотиву невзяття їх до уваги не навів, не взято до уваги пояснень свідка захисту ОСОБА_16 в частині наявності між потерпілим ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_7 грошових зобов`язань, не взято до уваги ухвалу суду, яка мається в матеріалах справи, про надання дозволу на проведення НСРД, який був належним чином реалізований.

При цьому, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він в період часу з грудня 2014 року по 17 березня 2015 року, перебуваючи на території м. Львова, зокрема на вулицях Сосенка, Яцкова, Шевченка, Городоцькій, Б.Лепкого, Університетській, Словацького, Стефаника, Дудаєва, проспекті Шевченка, вулицях Саксаганського, Ів.Франка, площі Петрушевича, вулиці Зеленій, проспекті Червоної Калини, діючи за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які засуджені вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року за ч. 2 ст. 355 КК України, з метою примушування ОСОБА_9 до виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло в зв`язку з позикою коштів у ОСОБА_14 , неодноразово погрожуючи застосуванням до потерпілого та його близьких родичів насильства, а також застосувавши до ОСОБА_9 насильство, внаслідок якого у потерпілого виявлено садно в ділянці носа, синець в ділянці правого колінного суглобу, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, примушували до повернення боргу в сумі 1800 доларів США, та 17 березня 2015 року злочинні дії ОСОБА_7 викрито працівниками міліції, і останній затриманий під час вчинення кримінального правопорушення на пр.. Ч.Калини, 60 у м. Львові.

І такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 355 КК України.

Разом з тим, місцевий суд, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 355 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, лише зазначив, що обвинувачення останнього за ч. 2 ст. 355 КК України не знайшло свого підтвердження.

При цьому районний суд, приймаючи таке рішення, не зазначив чому він прийняв до уваги одні докази та відкинув інші, не дав аналізу доказам, які були надані органом обвинувачення, не зазначив чи є якісь докази неналежними та недопустимими чи ні, не вирішивши таким чином клопотань обвинуваченого та його захисника про визнання ряду доказів неналежними та недопустимими, не допитав інших учасників злочину, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , не проаналізувавши при цьому вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року, яким останні засуджені за ч. 2 ст. 355 КК України, а також угоду про визнання винуватості, укладеної між ними та органом обвинувачення, не виконавши таким чином ухвали колегії суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року, яким було скасовано вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року, яким ОСОБА_7 було визнано невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ч. 2 ст. 355 КК України та виправдано, та призначено новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

А тому, на переконання колегії суддів, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними, таким, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок районного суду відповідно до ст.ст. 412 та 415 КПК України слід скасувати, та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, задоволивши тим самим апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , та частково задоволивши апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 412, 415, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити, апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд даного провадження в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: