Справа № 755/6676/18 Апеляційне провадження:11кп/824/3106/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
2 грудня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретареві - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 5 вересня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 3 листопада 2019 року включно.
Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, виходив із того, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений будучи обізнаним про можливу міру покарання, яка загрожує йому у разі його засудження, може переховуватися від суду; на даний час не в повній мірі досліджені вісі докази в їх сукупності. До того ж, суд прийняв до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.
Не погодившись зі вказаним рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що не погоджується з прийнятим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, оскільки, ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були заявлені прокурором, в судовому засіданні не підтвердилися, через що просить змінити йому міру
запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, або знизити встановлений розмір застави до десяти тисяч гривень. При цьому він також посилається на положення п. 4 т. 5 Конституції України та рішення Європейського суду в правах людини у конкретній справі.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого на підтримку апеляційних доводів, а прокурора - проти їх задоволення, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з виділеними матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.
ОСОБА_8 обвинувачено у вчиненні закінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме 4,6 метри кабелю вогнестійкого на загальну суму 5412 гривень 86 коп.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, раніше ОСОБА_7 був засуджений 30 березня 2000 року за ст. 94 КК України 1960 року(тобто умисне вбивство); 9 квітня 2012 року за ч.2 ст. 186 КК України (тобто відкрите викрадення чужого майна, грабіж); 25 листопада 2016 року за ч.2 ст. 185 КК України (тобто повторне таємне викрадення чужого майна, крадіжка); 26 лютого 2018 року за ст. 128 КК України (необережне тяжке або середньої тяжкості ушкодження).
Вже самі ці факти в їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу, близько двадцяти років, вчиняв, крім іншого, особливо тяжкі та тяжкі кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з насильством над потерпілими, а також корисливі злочини, а вжиті до нього заходи кримінальних покарань позитивних результатів не дали, бо щоразу через порівняно короткі проміжки часу, в період не знятих таж не погашених судимостей, він вчиняв нові кримінальні правопорушення, а у цьому кримінальному провадженні він обвинувачений у вчиненні нового кримінального правопорушення в період іспитового строку звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком.
п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прямо передбачає однією з підстав для застосування запобіжного заходу саме запобігання спробам вчинити інші кримінальні правопорушення.
Наведені факти свідчать також і про схильність обвинуваченого до насильства, що, в сукупності з запереченням ним своєї провини і твердженнями, в тому числі і висловленими в судах першої та апеляційної інстанції про те, що свідки його обмовляють, може вказувати на його спроби у разі перебування на свободі вплинути на свідків з метою перешкодити кримінальному провадженню, що передбачено підставами для застосування запобіжного заходу у п. п. 3 та 4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Отже, судова колегія відхиляє твердження апелянта про відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків.
Інших підстав для зміни запобіжного заходу щодо нього в апеляційній скарзі не вказано, та відсутні такі підстави і в наданих до апеляційного суду матеріалів.
Прохання обвинуваченого про зменшення йому встановленого розміру застави до десяти тисяч гривень безпредметне, бо оскарженою ухвалою від 5 вересня 2019 року розмір застави ОСОБА_7 визначено не було.
Таким чином, визнаючи, що суд першої інстанції прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою до 3 листопада 2019 року включно, не маючи апеляційних приводів та підстав для його зміни чи скасування, керуючись ст. ст. 177, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 5 вересня 2019 року, якою йому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 3 листопада 2019 року включно, - залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: