Справа № 148/249/18
Провадження №11-кп/801/386/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000024 внесене в ЄРДР від 15.01.2018, №0000088 внесене в ЄРДР від 19.02.2018, № 0000132 внесене в ЄРДР від 16.03.2018, об`єднані в одне провадження,
за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційною скаргою прокурора Тульчинського відділу Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, раніше судимої:
- 26.07.2012, Тульчинським р/с за ст. ст. 190 ч.2, 75 КК України до 2 років п/в, звільнена від покарання з випробовуванням строком на 2 роки;
- 29.11.2012, Тульчинським р/с за ст. ст. 190 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.4, 71, 72 КК України до 1 р. 2 міс. п/в;
- 01.07.2013 Тульчинським р/с за ст. ст. 186 ч.2, 69 ч.1, 70, 70 ч.4 КК України до 2 р. 2 міс. п/в, яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч.2, 185 ч.2 КК України,

-визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.2, 15 ч.2 185 ч.2 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.2, 15 ч.2 185 ч.2 КК України і призначено їй покарання:
- по ст. 185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки і шість місяців;
- по ст. 15 ч.2 185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим у виді позбавлення волі строком на два роки і шість місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу її затримання, з 04.12.2019, зарахувавши строк перебування під вартою в строк відбування покарання та зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування під вартою в період з 27.03.2018 по 30.03.2018, в кількості чотири дні.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , кошти в сумі 10956 грн. (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень) за спричинену матеріальну шкоду.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово засудженою за вчинення злочинів проти власності, останній раз 01.07.2013 Тульчинським районним судом Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 2 місяці, звільнена з місць позбавлення волі 29.01.2015, за що судимість у передбаченому законом порядку не знята та не погашена, у січні 2018 року у м. Тульчин Вінницької області продовжила злочинну діяльність за наступних обставин.
Так, 12.01.2018 близько 15:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи вільний доступ до всіх приміщень вказаного житла, достовірно знаючи, де власник зберігає грошові кошти, ОСОБА_7 , переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, з метою крадіжки грошових коштів, вчиненої повторно, зайшла в приміщення житлової кімнати та із дорожньої валізи, яка знаходилась у шафі дістала гаманець.
Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на протиправне заволодіння чужим майном, яке з законних підстав належить іншій особі, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи, що грошові кошти, які знаходяться у гаманці, завідомо є чужими для неї, тобто такими, що перебувають у власності іншої особи, переконавшись у відсутності власника та осіб, які б усвідомлювали факт викрадення нею майна та скориставшись цим, діючи умисно, протиправно, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, протиправно заволоділа грошовими коштами у сумі 1000 гривень та 100 доларів США що згідно курсу Національного банку України станом на 12.01.2018 з розрахунку 2844,5711 гривень за 100 доларів США, складає 2844,57 гривень, після чого поклала його в кишеню одягу та з місця події зникла, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_10 майнового збитку на загальну суму 3844,57 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи впевненою у своїй безкарності та маючи на меті здійснити повторну крадіжку належних ОСОБА_10 грошових коштів, вирішила повторно, ідентичним до першого випадку шляхом, викрасти її кошти.
Відповідно, реалізуючи повторно виниклий у неї умисел на крадіжку чужого майна, 13.01.2018 близько 09:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи вільний доступ до всіх приміщень вказаного житла, достовірно знаючи, де власник зберігає грошові кошти, ОСОБА_7 , переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, з метою крадіжки грошових коштів, вчиненої повторно, зайшла в приміщення житлової кімнати та із дорожньої валізи, яка знаходилась у шафі дістала гаманець.
Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на протиправне заволодіння чужим майном, яке з законних підстав належить іншій особі, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що грошові кошти, які знаходяться у гаманці, завідомо є чужими для неї, тобто такими, що перебувають у власності іншої особи, переконавшись у відсутності власника та осіб, які б усвідомлювали факт викрадення нею майна та скориставшись цим, діючи умисно, протиправно, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, протиправно заволоділа грошовими коштами у сумі 250 доларів США що згідно курсу Національного банку України станом на 13.01.2018 з розрахунку 2844,5711 гривень за 100 доларів США, складає 7111,43 гривень, після чого поклала їх в кишеню одягу та з місця події зникла, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_10 майнового збитку на загальну суму 7111,43 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , 19.01.2018 в період часу з 00:00 години до 05:00 години, більш точний час слідством не встановлено, перебувала в м. Тульчин в магазині АТБ-маркет, що по вул. М. Леонтовича, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В цей час, знаходячись на касі вказаного магазину, ОСОБА_7 піддивилася пін-код, який вводив ОСОБА_12 , коли розраховувався за покупки кредитною карткою «Приват банку», однак запам`ятала лише три останні цифри.
19.01.2018 в період часу з 16:00 години до 17:00 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в гостях в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_13 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, діючи таємно, з рюкзака, який знаходився в будинку та належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинила крадіжку кредитної картки «Приват банку», яка належить останньому, з метою викрадення грошових коштів, які знаходяться на рахунку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 забрала кредитну картку та поклавши її до кишені своєї куртки, покинула вищевказаний будинок. Будучи мало обізнаною в роботі системи банкомату, ОСОБА_7 звернулася за допомогою до свого знайомого ОСОБА_14 , з яким близько о 17:30-18:00 годині того ж дня при зустрічі поблизу зупинки «ВПУ» в м. Тульчин, передала кредитну картку ОСОБА_12 разом з тим повідомила три останні цифри пін коду. При цьому, ОСОБА_7 , не бажаючи бути викритою в крадіжці, повідомила ОСОБА_14 , що вказана карточка належить їй.
20.01.2018 в період часу з 01:40-02:00 години ОСОБА_14 з допомогою ОСОБА_15 через банкомат «Укрсиббанку», розташованого по вул. М. Леонтовича, 108, м. Тульчин Вінницької області зняв грошові кошти в сумі 7200 гривень, однак, того ж дня близько об 11 годині при зустрічі з ОСОБА_7 повідомив, що підібрати цифру до пін-коду не видалось за можливе, після чого повернув їй кредитну картку. Грошові кошти при цьому, ОСОБА_14 залишив собі.
ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння за допомогою кредитної картки грошових коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_12 , 21.01.2018 близько о 02:00-03:00 годині, використовуючи банкомат «Укрсиббанку», розташованого по вул. М. Леонтовича, 108, м. Тульчин Вінницької області, самостійно зробила три спроби підібрати цифру до пін-коду, після чого банкомат, в зв`язку з лімітом невдалих спроб, видав картку назад.
Будучи впевненою, що картка вже заблокована через перевищення ліміту невдалих спроб, тобто виконавши всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, не довела злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі, після чого, перебуваючи на перехресті вулиць Полковника Ганжі та Квітки-Основ`яненка в м. Тульчин, викинула на дорогу вказану картку.
Крім того, ОСОБА_7 , 15.03.2018 близько 07.00 год., перебувала в м. Тульчин, Вінницької області в магазині «АТБ-маркет», що по вул. М. Леонтовича, разом з ОСОБА_16 . В цей час, знаходячись на касі вказаного магазину, ОСОБА_7 піддивилася пін-код, який вводив ОСОБА_16 , коли розраховувався за покупки кредитною карткою «Ощадбанк».
15.03.2018 в період часу з 07:00 години до 07:30 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в гостях в будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_17 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, діючи таємно, з кишені куртки, яка знаходилась в будинку та належить ОСОБА_16 , вчинила крадіжку кредитної картки «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить останньому, з метою викрадення грошових коштів, які знаходяться на рахунку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , забрала кредитну картку та поклавши її до кишені своїх штанів, через деякий час покинула вищевказаний будинок.
15.03.2018 в період часу з 08:29 до 08:30 години, ОСОБА_7 через банкомат «Приватбанк», розташованого по вул. М. Леонтовича, 46, м. Тульчин, Вінницької області, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з метою власного збагачення, вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 3500 гривень з кредитної картки «Ощадбанку», що належить ОСОБА_16 .
ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння за допомогою кредитної картки грошових коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_16 , 15.03.2018 о 15:46 годині, використовуючи банкомат «Приватбанк», розташованого по вул. М. Леонтовича, 46, м. Тульчин, Вінницької області, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з метою власного збагачення, вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 200 гривень з кредитної картки «Ощадбанку», що належить ОСОБА_16 . Чим завдала потерпілому ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 3700 грн.
Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 , витратила всі грошові кошти в м. Тульчин, Вінницької області, тобто розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.
У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позиції учасників судового розгляду, суд першої інстанції визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченої, потерпілої, оголошенням характеризуючих особу обвинуваченої матеріалів справи.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.2 ст.15 185 ч.2 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити та призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України із випробувальним терміном строком на 3 роки.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що призначаючи ОСОБА_7 таке суворе покарання, суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої, яке за своїм розміром є явно несправедливим, оскільки вона щиро розкаялася у скоєному, свою вину визнала повністю, давала під час досудового слідства та у судовому засіданні лише зізнавальні покази, щиро просила вибачення за скоєне у потерпілих, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, повністю відбула покарання за вчинення попередніх кримінальних правопорушень, інкриміновані їй злочини відносяться до злочинів середнього ступеню тяжкості, хворіє, перенесла травму на обличчі, внаслідок якої стан здоров`я на даний час не поновлений.
В апеляційній скарзі прокурор Тульчинського відділу Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 просить вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та призначити їй більш суворе покарання.

Позиції учасників судового провадження

До початку апеляційного розгляду прокурор Тульчинського відділу Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 надіслав апеляційному суду згідно ч. 1 ст. 403 КПК України відмову від апеляційної скарги на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_6 підтримав надіслану суду заяву прокурора про відмову від поданої ним апеляційної скарги та просив суд прийняти дану відмову, а апеляційне провадження в цій частині закрити.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 подану захисником апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також не заперечували проти прийняття відмови прокурора від поданої ним апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованістю та безпідставність, а вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, обвинувачена, її захисник та прокурор не заперечували проти судового розгляду у їх відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у їх відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 403 КК України особа, яка подала апеляційну скаргу має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника з приводу задоволення відмови прокурора від поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне прийняти відмову прокурора від поданої ним апеляційної скарги, а апеляційне провадження в цій частині - закрити. Наслідки відмови від поданих апеляційних скарг прокурору та обвинуваченому судом роз`яснені та зрозумілі.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.2, 15 ч.2 185 ч.2 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях в апеляційній скарзі захисником обвинуваченої не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що, на його думку, призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за своїм розміром є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного нею злочину і її особі.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів переконана, що при визначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, їх кількість та особу обвинуваченої. Зокрема, судом враховано наявність обставини, яка пом`якшує її покарання, а саме щире каяття. Також судом не встановлено обставин, які обтяжують її покарання.
За таких обставин колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що з метою попередження нових злочинів, виправлення засудженої, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, а також приймаючи до уваги ті обставини, що обвинувачена має непогашену судимість за вчинення злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, знаючи про наявність судимості та кримінальних проваджень, продовжила вчиняти інші злочини, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення, свідоме ігнорування закону, яким передбачена кримінальна відповідальність за вчинення злочинів, тому призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій визначеної ст. 185 ч. 2, 15 ч.2 185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі, яке остання повинна відбувати реально, оскільки у даному випадку саме таке покарання сприятиме її виправленню та перевиховання, а також для попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої не дають достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України із випробувальним терміном строком на 3 роки. Також суду не надано жодних доказів того, що хвороби ОСОБА_7 , на які посилається в апеляційній скарзі її захисник, перешкоджають їй відбувати призначене судом реальне покарання в місцях позбавлення волі.
При цьому колегія суддів апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги враховує також і те, що обвинувачена ОСОБА_7 не вчиняла жодних дій щодо відшкодування завданої нею потерпілим матеріальної шкоди.
Також колегія суддів при розгляді апеляційної скарги враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі захисник обвинуваченої.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову прокурора Тульчинського відділу Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 від апеляційної скарги на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ст. 185 ч.2, ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України, а апеляційне провадження в цій частині закрити.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ст. 185 ч.2, ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4