ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6968/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2222/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 21 серпня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
визнано винним та засуджено:

за ч. 2 ст. 185 КК України 3 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців без конфіскації майна.
Строк покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту затримання, а саме з 06 вересня 2018 року.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 06.09.2018 близько 02:50, проходячи повз будинок № 24-А по Садовому проїзду в м. Харкові, побачив автомобіль ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь і особистого збагачення за чужий рахунок, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю спостереження з боку третіх осіб, та тим, що водійські двері автомобіля не були замкнуті, відкрив їх. Потрапивши до салону автомобіля, взяв належне потерпілому ОСОБА_8 майно, а саме навігатор ТМ «Pіoneer» 5730 чорного кольору, вартістю 645 грн. 00 коп., водійську аптечку, газовий балончик «Naton», 3 зарядні пристрої, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, та поклав їх до свого рюкзака, тим самим таємно викрав майно, належне ОСОБА_8 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 645 грн. 00 коп.
Крім того, 06.09.2018 близько 03:00, ОСОБА_7 , знаходячись в автомобілі ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , належному ОСОБА_9 , вартістю 132377 грн. 94 коп., побачивши ключ з чіпом, та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, намагався завести автомобіль. Після невдалої спроби заведення автомобіля, ОСОБА_7 звернувся за допомогою до ОСОБА_10 , зателефонувавши останньому, та повідомивши, що вказаний автомобіль належить його знайомому, у зв`язку з чим ОСОБА_10 , будучи необізнаним щодо злочинних намірів ОСОБА_7 , погодився допомогти останньому перегнати вищезазначений автомобіль. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, приблизно о 03:05, ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , за кермом, за допомогою ОСОБА_10 , який штовхав вказаний автомобіль, почав рухатися, перемістивши автомобіль від будинку №24-А по Садовому проїзду в м. Харкові в бік будинку №22-А по Садовому проїзду в м. Харкові, біля якого їх зупинили працівники поліції.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст..ст.69, 69-1 КК України. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначенні йому покарання не в повному обсязі враховано те, що він вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий претензій до нього не має, позов по справі не заявлено, злочин скоїв у зв`язку з крутним матеріальним становищем, а також вказує на відсутність обставини, що обтяжує покарання. Водночас просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України та зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі з моменту її затримання за попереднім вироком від 21.08.2017 року, оскільки йому призначене покарання за сукупністю вироків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїв злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Відповідно до ст.ст.66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, та відсутність обставини, що обтяжує покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, а призначення більш м`якого виду та розміру покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. Даних щодо добровільного повернення майна матеріали не містять, що виключає положення ст. 69-1 КПК України.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, обвинувачений подав клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року.

Однак таке твердження не узгоджується з вимогами ч.5 ст.72 КК України, які не передбачають підстави для зарахування такого строку, оскільки підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення, в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому попереднього ув`язнення за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: