Справа № 439/858/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1086/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_6 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

прокурор у кримінальному провадженні у поданій апеляційній скарзі просить

вирок Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі п.1 ч.1 ст.72 КК України 160 год. громадських робіт перевести у 20 днів позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання покарання за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 березня 2019 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років 20 (двадцяти) днів позбавлення волі.

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень штрафу.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання, призначене за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12.03.2018 року за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України і встановленням іспитового строку два роки та покарання, призначене за цим вироком у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень постановлено виконувати окремо.

Запобіжний захід не обирався.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій апелянт вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_7 , невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги покликається на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України під час дії іспитового строку за вироком Бродівського районного суду від 12 березня 2018 року.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Посилається на ч.4 ст. 71 КК України, ч.3 ст.78 КК України, п.10 та п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Стверджує, що суд першої інстанції всупереч таким законодавчим положенням, призначаючи ОСОБА_7 покарання безпідставно не застосував норми ст.71, та ч.1 ст.72 КК України.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції належним чином не мотивовано своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді штрафу, що є найлегшим видом покарання, передбаченим ч.1 ст.125 КК України, та згідно положень ч.2 ст. 53 КК України, його розмір визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного. Так, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу ОСОБА_7 дають підстави стверджувати про можливість його виправлення у разі призначенні покарання у виді штрафу, не враховано майновий стан обвинуваченого, те що він немає місця роботи, ні офіційного, ні тимчасового, а отже фінансовий дохід в обвинуваченого відсутній.

Отже, на думку апелянта, призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу є необгрунтованим та недостатнім для його виправлення.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів у ній наведених, обвинувачений заперечив проти задоволення апеляційних вимог, вважає оскаржуване судове рішення законним та просив залишити його без змін.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 20.05.2019 близько 20.00годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловому будинку ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з матір`ю ОСОБА_9 , з метою нанесення тілесних ушкоджень останній, умисно наніс три удари кулаками потерпілій в різні ділянки обличчя, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на чолі справа і на чолі зліва, на верхніх і нижніх повіках обох очей, на спинці носа, садна на спинці носа, обширних синців на лівій половині обличчя, які відповідно до висновку експерта № 68/2019 від 24 травня 2019 проведеної судово-медичної експертизи, відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та не оспорюється апелянтом у поданій апеляційній скарзі.

Вину обвинувачений ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Правильність кваліфікації його дій, які не оспорюються, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із положеннями ч.4 ст. 71 КК України - остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року , виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Частиною 3 ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Проте суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 не дотримався згаданих законодавчих вимог, зокрема не застосував правила передбачені ст.71, та ч.1 ст.72 КК чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається (а.с.22) та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 березня 2018 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України 20 травня 2019 року, тобто під час дії іспитового строку за згаданим вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 березня 2018 року.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із апеляційними доводами прокурора у провадженні у тому, що при призначення покарання за вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку на підставі ч.3 ст.78 КК України, застосуванню підлягають правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені зокрема ч.1, ч.4 ст.71 КК України

Крім того, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що і пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вимог ч.2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Мотивуючи призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді штрафу, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває та думку потерпілої, яка призначення покарання покладає на розсуд суду; визнання вини та щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання та вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину щодо особи з якою він перебуває у сімейних або близьких стосунках, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується із апеляційними доводами у тому, що місцевим судом не взято до уваги відсутність офіційних джерел доходу у обвинуваченого ОСОБА_7 , що потерпіла ОСОБА_9 із обвинуваченим не примирилась, від обвинувачення не відмовлялась, відтак приходить до переконання, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу є явно м`яким і не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), що виявилося у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч.1 ст. 413 КПК України), а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст.409 КПК України). Що і було встановлено при апеляційному розгляді.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора у провадженні є підставними та обґрунтованими.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з постановленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 409, 413, 420, 418, 421 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді та призначити йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі п.1 ч.1 ст.72 КК Українир 160 год. громадських робіт перевести у 20 днів позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання покарання за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 березня 2019 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років 20 (двадцяти) днів позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання, рахувати з моменту виконання вироку.

У решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4