Дата документу 15.01.2020 Справа № 331/5490/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/49/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5490/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодня Жерятинського району Брянської області Російської Федерації, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 30 хвилин 15 лютого 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

На думку апелянта, заявлені слідчим в клопотанні та встановлені слідчим суддею ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання, по якому мешкає з сестрою, тобто, у нього наявні стійкі соціальні зв`язки, співпрацює зі слідством, розкаюється у вчиненому, у нього відсутні мотиви впливати на потерпілого, свідків та інших учасників провадження, а з огляду на позицію підозрюваного, ризики вчинення інших кримінальних правопорушень або ухилення від слідства та суду, є малоймовірними.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів враховує обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 дій, які полягали в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що було небезпечним для життя в момент заподіяння, а відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Отже, наразі існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів вважає, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити речові докази, а саме ніж, яким потерпілому було заподіяне ножове поранення, який зник з місця вчинення злочину та місцезнаходження якого наразі встановлюється.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які є його знайомими, зокрема з ОСОБА_10 , з яким він підтримує приятельські стосунки.

Крім того, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим.

Ризики, передбачені пунктами 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як вважає колегія суддів, зумовлені наявністю трьох попередніх ризиків та можуть мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який, оскільки ОСОБА_8 , будучи звільненим 19 березня 2019 року з місць позбавлення волі, знову підозрюється у вчиненні 17 грудня 2019 року, тобто, через нетривалий час після звільнення, умисного тяжкого злочину, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, не одружений, неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку на утриманні не має, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, тобто, не має міцних соціальних зв`язків, отже, на переконання апеляційного суду, останній може вдатися до спроб перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зазначені вище обставини, як вважає колегія суддів, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею при розгляді клопотання, а також про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, у зв`язку з чим, є необґрунтованими посилання захисника на те, що ці ризики, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, по якому він мешкає з сестрою, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, хоча й заслуговують на увагу, проте, всупереч доводам апелянта, не може бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинула і не стала стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Посилання апелянта на співпрацю підозрюваного зі слідством, його щире каяття, відсутність мотивів впливати на потерпілого, свідків та інших учасників провадження та малоймовірність ризиків вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень або ухилення від слідства та суду, не може слугувати дійсною гарантією нездійснення ОСОБА_8 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 30 хвилин 15 лютого 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: