КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2565/20
Провадження № 1-кп/552/239/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000007 від 16.03.2020
відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, з вищою освітою, раніше не судимого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4, ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «майор», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника продовольчої служби тилу військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 83, 97 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 24.01.2020 року повторно, протягом року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та прибув до свого місця проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та лише 31.01.2020, усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. При цьому, вперше за рік, майор ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у період з 08.08.2019 по 31.08.2019 року.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та суду дав показання у відповідності до викладених у вироку фактичних обставин. У вчиненому розкаюється.

У зв`язку з тим, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорювалися, відповідно до ст. 349 КПК України свідки не допитувалися, матеріали справи не досліджувалися.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, як дії, які виразились в самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю 7 діб, вчинене повторно протягом року.

У силу ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими. Разом з тим суд враховує наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність суспільно небезпечних наслідків, завдяки добровільному повідомленню обвинуваченим про вчинений злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий та на даний час є військовим пенсіонером, пропозицію прокурора в судових дебатах щодо можливості призначення ОСОБА_4 покарання менш суворого ніж передбачено санкцією ч.4 ст.407 КК України, а тому приходить до переконання у відповідності до вимог ст.69 КК України про необхідність призначення останньому покарання, перейшовши до іншого більш м`якого у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Полтави, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Головуючий ОСОБА_1