ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/104/20 Справа № 711/1711/19 Категорія: ст. 81 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Черкаси апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 травня 2019 року, якою ОСОБА_8 , відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_9 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

В ухвалі суд указав, що положеннями ст. 81 КК України не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб засуджених до довічного позбавлення волі, також не вбачається підстав ст. 81 КК України, які мають бути доведені засудженим, оскільки згідно довідки про заохочення та стягнення наданої ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання має 11 доган, 3 попередження, 14 разів перебував у карцері, заохочень не має, відомості про працевлаштування відсутні.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року та визнавши порушення його права, яке передбачене ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року звільнити його достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань; визначити термін можливого перегляду покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилався на те, що Придніпровський районний суд м. Черкаси, розглядаючи його клопотання не застосував закон, який підлягав застосуванню (Конституція, Конвенція та рішення ЄСПЛ), а також застосував закон, який не підлягав застосуванню (КК України), оскільки він суперечив нормам Конституції та міжнародного договору, які мали вищу юридичну силу. Суперечність полягає у відсутності у нормах КК України реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі та її гарантій у розумінні ЄСПЛ, Конвенції та Конституції України.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити із зазначених у ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції ухвала Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 травня 2019 року, вказаним вимогам відповідає.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 вироком судової колегії у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 20.04.2011 був засуджений за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за ч.2 ст.15, п.п.9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі, п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 -умовно-дострокове звільнення має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених, а також - для попередження здійснення нових злочинів. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України). Рішення в питанні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можна приймати лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого, з`ясування питання про ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, про його участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його намірів на майбутнє, зокрема, наявності бажання і реальної можливості залучення до праці при поверненні додому, тощо.

Як вбачається з ч.3 ст. 81 КК України обов`язковою умовою для можливості звільнення засуджених від відбування покарання умовно-достроково є фактичне відбуття ними певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ними злочину, при цьому ст. 51 КК України, передбачено, що позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарань, у зв`язку з чим місцевим судом зроблено вірний висновок про те, що застосування інституту умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі законодавцем не передбачене.

Крім того, місцевим судом зроблено вірний висновок про те, що приєднані до клопотання письмові докази не містять відомостей щодо поведінки засудженого під час відбуття покарання та не підтверджують факту його виправлення.

Також ч.3 ст. 82 КК України вказує, що умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.4 ст. 82 КК України, місцевим судом обґрунтовано зазначено про те, що інституту заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавцем не передбачена, та, як зазначалося вище, не доведено факт виправлення засудженого.

Засуджений ОСОБА_9 як в апеляційній скарзі, так і в своєму первинному клопотанні, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вказує на те, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, незважаючи на те, що чинним законодавством України не передбачено застосування вказаних інститутів до особи засудженої до довічного позбавлення волі.

Вказані обставини були предметом перевірки місцевого суду, який мотивовано зазначив про те, що положеннями ст. 81 КК України не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб засуджених до довічного позбавлення волі, також не вбачається підстав ст. 81 КК України, які мають бути доведені засудженим, оскільки згідно довідки про заохочення та стягнення наданої ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання має 11 доган, 3 попередження, 14 разів перебував у карцері, заохочень не має, відомості про працевлаштування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про те, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не заслуговують на увагу, оскільки це спростовується наведеними вище фактичними даними.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року, якою ОСОБА_8 , відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :