ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/101/20 Справа № 695/2907/18 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України вирішено покласти на ОСОБА_7 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано у виді особистого зобов`язання, а після чого скасувати.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз, які в загальній сумі складають 8 008,00 грн..

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а також витрат на правову допомогу задоволено частково, а саме:

- стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальні збитки в сумі 3 130 грн.,

- моральну шкоду в сумі 305 324 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8 284,50 грн.;

- стягнуто із «Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_12 матеріальні збитки в сумі 65 090,87 грн. та моральну шкоду в сумі 44 676,00 грн..

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду, 05.05.2018, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла, зі сторони м. Черкаси у напрямку м. Золотоноша, в порушення вимог лінії горизонтальної розмітки 1.1 та вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходячись на 23 км + 200 м вказаної автодороги, перед перестроюванням та зміною напрямку руху свого автомобіля ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку руху по зустрічній смузі руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/443/75 від 03.08.2018, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку поліорганної недостатності, від яких знаходячись в реанімаційному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні, ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог лінії горизонтальної розмітки 1.1, та вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 4/704 від 28.08.2018, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_13 ..

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просила вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.04.2019 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок суду залишити без змін. Під час апеляційного розгляду дослідити характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував в достатній мірі вимоги закону та судової практики, зокрема положення ст. 370 КПК України, ст. 50, 65 КК України, пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Зазначає, що при ухваленні вироку, судом не наведено належних і достатніх мотивів щодо можливого звільнення особи обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вважає, що судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, наслідком якого є - загибель людини.

Крім того, суд, ухвалюючи вирок, помилково врахував обставини, що пом`якшують відповідальність засудженого - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, унаслідок чого виніс рішення, яким призначено недостатнє покарання.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Натомість, обвинувачений на протязі тривалого часу не приймав активних дій для виправлення ситуації - не вживав заходів хоча б для часткового відшкодування завданої шкоди потерпілій, а лише під час розгляду кримінального провадження в суді частково відшкодував збитки, що може свідчити про його намір уникнути більш суворого покарання. Тобто, суд, вирішуючи питання про вид і міру покарання не взяв до уваги поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину.

Зокрема і помилково враховано як пом`якшуючу обставину - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» активне сприяння розкриттю злочину передбачає надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин, тобто вказана судом обставина, як пом`якшуюча - у даному випадку відсутня взагалі.

Також, безпідставно враховано як пом`якшуючу обставину і позитивні характеризуючи дані обвинуваченого, тому що вони є загальними та суспільної небезпеки не зменшують.

Натомість, приймаючи такі дані про особу обвинуваченого, задля пом`якшення покарання, зовсім не взято до уваги думку потерпілої щодо міри покарання, яка унаслідок протиправних дій обвинуваченого втратила єдину близьку людину та наполягала на реальному позбавленні волі.

За наведених обставин, прокурор вважає, що при призначенні покарання, судом порушено принцип обґрунтованості та співмірності покарання, а прояв гуманності та поблажливості до обвинуваченого - є безпідставним.

Потерпіла ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просила скасувати вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню (ст.75 КК України), невідповідністю покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок м`якості та неповнотою встановлення місцевим судом обставин, які мають значення для справи в частині відмови судом в задоволенні цивільного позову, а саме рішення суду в цій частині винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права і є необґрунтованим, а тому в цій частині підлягає до скасування та просила ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнути із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з відновленням (ремонтом) автомобіля в сумі 98 000 грн.. Стягнути із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням та похованням потерпілої кошти у сумі 8 788 грн. 52 коп.. В решті вирок просила залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, вважає, що даний вид міри покарання сприятиме досягненню мети покарання, буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Однак, судом поза увагою залишилася принципова позиція апелянта, як потерпілої, щодо необхідності призначення суворого покарання ОСОБА_14 , адже останній своїми діями позбавив життя найдорожчої для неї людини - мами, його дії є невиправними і не можуть повернути її життя, що в силу ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 лише під час судового розгляду відшкодував частково понесені витрати, так як лише при повідомленні прокурором санкції ч. 2 ст. 286 КК України, понесені реальної міри покарання, останній усвідомив наслідки своїх дій, а до цього навіть і не намагався відшкодувати шкоду, тому потерпіла вважає, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 носить формальний характер.

Зазначає, що судом не враховано, що ст. 65 КК України передбачає, що при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Крім того, судом також проігноровано висновок експерта № 4/556 від 25.07.2018, що ОСОБА_7 грубо порушуючи ПДР, керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_3 , який відповідно з вимогами п. 31.4.1 а) в) ПДР України, експлуатація транспортного засобу заборонялася: «оскільки виявлено підтікання гальмової рідини у місці кріплення контура «ліві передні - праві задні гальма» до головного гальмового циліндру трубопровід контура «лівий передній - правий задній тормоз» заглушений шляхом здавлювання трубопровода, верхня стяжна пружина гальмових колодок заднього правого колеса відсутня, а замість неї гальмові колодки затягнуті дротом, частина правої фрикційної накладки гальмової колодки заднього правого колеса відсутня та частина фрикційної накладки гальмової колодки відокремлена від самої правої гальмової колодки заднього лівого колеса».

Щодо відмови судом першої інстанції в частині задоволення цивільного позову, скаржниця вказує, що судом неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що в результаті ДТП, автомобіль «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй, апелянт зазнала матеріальних збитків, які виражаються в отриманих значних механічних пошкодженнях, що відповідно до висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 068/18 від 01.08.2018 та понесених нею витрат за ремонт автомобіля становить 129 710 грн., що підтверджується актом виконаних робіт 011 від 17.09.2018 і на момент розгляду справи нею сплачено вказану суму, тобто автомобіль є відремонтованим, а судом даний належний та допустимий доказ залишено поза увагою, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована відповідно до поліса ОСЦПВВНТЗ у СТДВ «Глобус». Ліміт страхової компанії за заподіяну шкоду майну потерпілого становить 100 000 грн. (за мінусом франшизи, яка становить 2 000 грн.).

Отже, судом першої інстанції не законно та необґрунтовано було стягнуто зі СТДВ «Глобус» матеріальні збитки за відремонтований нею автомобіль у сумі 65 090 грн. 87 коп. замість 98 000 грн..

Крім того, вказує апелянт нею також були понесені витрати на поховання матері ОСОБА_13 у сумі 6 052,46 грн. та на лікування ОСОБА_13 в сумі 2 736, 06 грн., що підтверджується товарним чеком, фіскальним чеком та листками лікарських призначень, а тому підлягають стягненню з СТДВ «Глобус», проте суд не прийняв вказані докази до уваги.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора подав заперечення, де вказав, що вирок суду першої інстанції в частині визначення міри покарання за ч. 2 ст. 286 КК України є законним та справедливим, та таким, що достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів. Більше того, вказує апелянт, запропонована прокурором міра покарання є занадто суворою та такою, яка на тривалий строк позбавить волі, внаслідок чого він втратить соціальні зв`язки із суспільством, не зможе належним чином утримувати свою родину, що потребує матеріальної підтримки від працездатного сина.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, Канівським міськрайонним судом було враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також той факт, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро кається у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, частково відшкодував завдані збитки, що згідно ст.66 КК України, суд визнав, як пом`якшуючі обставини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Тому просив залишити вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.04.2019 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ТДВ СТДВ «Глобус» ОСОБА_15 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає, що заявлені вимоги потерпілої щодо відшкодування 98 000 грн. витрат за пошкоджений автомобіль, 2 736,06 грн. витрат на лікування та понесених витрат на поховання є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 , які всі підтримали апеляційні скарги прокурора та потерпілої, просили їх задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, учасники судового процесу не оспорюють висновків місцевого суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, а тому колегія суддів апеляційного суду позбавлена права перевіряти фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій що до речі і не оскаржуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, більш тяжчого покарання - реальної міри покарання, то колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, наслідком якого є загибель людини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро кається у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, частково відшкодував завдані збитки, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а тому з врахуванням всіх цих даних місцевий суд призначив достатнє і необхідне покарання для перевиховання обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 в частині збільшення призначення покарання, оскільки ними не наведено переконливих підстав для цього, а місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

При цьому, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив також покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 щодо неповноти встановлення місцевим судом обставин, які мають значення для справи в частині відмови судом в задоволенні цивільного позову, а саме рішення суду в цій частині винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права і є необґрунтованим, а тому в цій частині підлягає до скасування та просила ухвалити новий вирок, яким стягнути із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з відновленням (ремонтом) автомобіля в сумі 98 000 грн. та стягнути із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням та похованням потерпілої кошти у сумі 8 788 грн. 52 коп., колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.

Прокурором ставилось питання про дослідження в апеляційному суді характеризуючих даних на обвинуваченого ОСОБА_7 ..

На виконання клопотання прокурора, колегією суддів суду апеляційної інстанції були досліджені ряд характеризуючих матеріалів на обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що зважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження систематичних клопотань про відкладення судового засідання від представника Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (28.10.2019 т.2 а.с. 165-167, 23.01.2020 - т.2 а.с. 174-175, 10.03.2020), колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної із відновленням (ремонтом) автомобіля в сумі 98 000 грн. у відсутність представника відповідача.

Це ж саме твердження стосується і вимоги потерпілої про стягнення із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням та похованням потерпілої у сумі 8 788 грн. 52 коп..

Проте, на думку колегії суддів апеляційного суду, з такими вимогами про стягнення шкоди потерпіла не позбавлена права до звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :