ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/9067/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1923/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» про умовнодострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що встановлені судовим розглядом дані, хоча і свідчать про позитивні зміни особистості ОСОБА_7 , але не містять достатніх підстав для висновку про досягнення цілей покарання виправлення засудженого як обов`язкової умови застосування до засудженого ст. 81 КК України, а тому подання є передчасним.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» про його умовнодострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що суд належним чином не взяв до уваги всі дані про його особу за час відбування покарання, зокрема його позитивні характеристики, відсутність стягнень.
Також вважає необґрунтованим висновок суду щодо несплати ним коштів в рахунок відшкодування цивільного позову потерпілої, оскільки відповідний виконавчий лист до установи де він відбуває покарання не надходив.
На думку автора апеляційної скарги посилання суду на його попередні судимості як на підставу для відмови в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання також є необґрунтованими, оскільки він за цими судимостями покарання реально не відбував.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 3ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В той же час, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовнодо-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим - 05.05.2017 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, засуджений 31 серпня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.06.2017 року по 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.11.2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 14.12.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 03.06.2017 року, кінець строку відбування покарання 22.05.2021 року. На момент розгляду подання ОСОБА_7 відбув 3 роки 2 місяць 18 днів строку призначеного покарання, не відбута частина строку призначеного покарання становить 1 рік 3 місяців 12 днів.

Крім того, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності:

- 17.02.2004р. був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, зі візльненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком в 1 (один) рік;

- 07.10.2013р. був засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_7 на теперішній час характеризується позитивно, за сумлінну поведінку, ставлення до праці та за виконання покладених обов`язків, а також додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці має 4 (чотири) заохочення; до виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться сумлінно; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення»; за вироком суду з нього стягнуто процесуальні витрати у розмірі 1528,98 грн., які він сплатив зі своєї заробітної плати.

Водночас, згідно психологічної характеристики ОСОБА_7 від 06.12.2019 року має первинну збуджену емоційну реакцію, яка не визначає подальшої поведінки засудженого тільки за умови відсутності конфлікту.

Також надана рекомендація запобігати вступу у дискусію з засудженим ОСОБА_7 і у конфліктних ситуаціях відволікати увагу від предмету спору, що, свідчить про нестабільність засудженого ОСОБА_7 .

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що під час судового розгляду на запитання головуючого ОСОБА_7 зазначав про відсутність в нього будь-яких інших майнових стягнень за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2017р., окрім процесуальних витрат у розмірі 1528,98 грн., які ним сплачено.

Проте, з зазначеного вироку вбачається, що з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди було стягнуто 25000,00 грн..

При цьому з довідки про заробітну плату ОСОБА_7 вбачається, що він мав можливість виконати рішення суду у вказаній частині, принаймні частково, адже у період з червня 2019р. по листопад 2019р. йому нараховувалась заробітна плата у розмірі 4173,00 грн. щомісяця, але заходів, спрямованих на виконання вироку у вказаній частині не вжив.

Окрім самого факту невиконання вироку у зазначеній частині, судом враховується намагання засудженого заперечувати (приховати) факт зазначеного майнового стягнення під час судового розгляду.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності та здоров`я особи, та, будучи судимим за вчинення також умисного корисливого злочину, знов вчинив більш тяжкий умисний корисливий злочин під час іспитового строку визначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.05.2017р., стосовно жінки із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, що свідчить про стійку настанову на скоєння злочинів вказаної категорії, динаміку щодо вчинення більш тяжких злочинів та низьку ефективність застосування до ОСОБА_7 заохочувальних заходів.

Також судом обґрунтовано враховано, що в місцях позбавлення волі ОСОБА_7 знаходиться з 03.06.2017р., а тому є обґрунтованим судження суду, що спостереження за поведінкою засудженого, з урахуванням вищенаведених даних, в тому числі і строку призначеного покарання 4 роки 6 місяців, є недостатнім для висновку про його виправлення та досягнення мети призначеного покарання.

З огляду на викладене, а також, враховуючи значний строк невідбутої частини покарання (навіть з зарахуванням строку попереднього ув`язнення до строку покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII із розрахунку день за два) понад 1 рік 3 місяці, встановлені судовим розглядом дані, хоча і свідчили про позитивні зміни особистості ОСОБА_7 , але не містили достатніх підстав для висновку про досягнення цілей покарання виправлення засудженого як обов`язкової умови застосування до засудженого ст. 81 КК України, а тому суд правильно визнав подання передчасним.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на ненадходження виконавчих листів до установи виконання покарань, що унеможливило виплату ним цивільного позову потерпілій.

Натомість підставами для відмови йому в умовно - достроковому звільненні від відбування покарання суд першої інстанції вказав цілий комплекс обставин, при цьому несплата обвинуваченим цивільного позову не була вирішальною для цього.

Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженого за весь час відбування ним покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -