ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/757/20 Справа № 183/2370/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000100, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2002 року народження та 2009 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:
ОСОБА_8 - у виді обмеження волі строком 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
ОСОБА_7 - у виді обмеження волі строком 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
13 лютого 2018 року приблизно о 16.00 годині особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, знаходячись за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел на організацію крадіжки напиляної деревини, достовірно знаючи, що у лісосмузі поруч з полем № 48 поблизу автодороги М18 «Новомосковськ - Перещепине» біля м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, знаходиться спиляна деревина.
Діючи як організатор, 13 лютого 2018 року приблизно о 16.30 годині запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перевезти на його автомобілі «ГАЗ 53Б», д/н НОМЕР_1 , спиляну деревину, яка розпиляна на дрова та перебуває поблизу автодороги М18 «Новомосковськ - Перещепине» біля м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, поблизу поля № 48.
Отримавши дану пропозицію та усвідомлюючи злочинні наміри особи, кримінальне провадження відносно якої закрито, щодо незаконного заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погодились.
З метою реалізації злочинної змови, особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, 13 лютого 2018 року приблизно о 17.00 годині, з метою реалізації злочинного умислу, надав для перевезення деревини свій автомобіль «ГАЗ 53Б», д/н НОМЕР_1 . ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , прибувши на автомобілі «ГАЗ 53Б», д/н НОМЕР_1 , на місце, яке їм вказала особа, кримінальне провадження відносно якої закрито, побачили напиляну деревину ясеню та, діючи спільно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, склали до кузова автомобіля «ГАЗ 53Б», д/н НОМЕР_1 , дрова ясеня у кількості 4,7 м3, тим самим здійснили їх крадіжку.
Після чого ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 , присвоївши викрадене майно, покинули місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши державі, в особі Новомосковської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області матеріальну шкоду на загальну суму 2749 гривень 50 копійок.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, виключивши з правової кваліфікації дій обвинувачених ч. 2 ст. 27 КК України - співучасть у якості виконавця. Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати в дохід держави на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи підлягають стягненню по 150 грн з кожного обвинуваченого.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що суд помилково застосував додаткову кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 2 ст. 27 КК України, оскільки така кваліфікуюча ознака, як співучасть у якості виконавця, передбачена ч. 2 ст. 185 КК України. Окрім цього прокурор зазначає, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому суд першої інстанції мав визначити розмір процесуальних витрат, які повинні бути компенсовані кожним обвинуваченим, в рівних частках.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.
Правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, а також доведеність їх вини, законність та справедливість за видом та розміром призначеного їм покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції на підставі ст. 404 КПК України не переглядаються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про помилкове додаткове застосування при кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України положень ч. 2 ст. 27 КК України, то вони заслуговують на увагу та є обґрунтованими.
Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення спільними діями, виконуючи при цьому однорідні ролі, а отже вони є співвиконавцями цього злочину, а їх спільні дії відповідають ознакам простої співучасті, що не потребує додаткової кваліфікації за ст. 27 КК України.
У зв`язку із вищенаведеним, апеляційна скарга прокурора у цій частині підлягає задоволенню, а висновки суду про додаткову кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 2 ст. 27 КК України підлягають виключенню з вироку.
Поряд із цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке також тягне за собою зміну вироку, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.
З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу та не можуть бути стягнені судом солідарно.
Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично процесуальні витрати на проведення експертизи № 1087/18 від 26.03.18 у розмірі 300 гривень між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на те що суд неправильно розподілив між обвинуваченими процесуальні витрати, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні й частині розподілу процесуальних витрат.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінити в частині кваліфікації та процесуальних витрат.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки суду про додаткову кваліфікацію дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27 КК України.
Витрати на залучення експертів у розмірі 300, 00 грн. стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у рівних частках - по 150, 00 грн. з кожного.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4