Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000035 від 26 лютого 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 травня 2020 року включно з визначенням, кожному зокрема, застави у розмірі, що складає 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить ? 192 100 грн.
Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим ОСОБА_6 .
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Ковельському міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження № 0000035 від 26 лютого 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на незаконність ухвали суду першої інстанції. Вважає, що відсутні правові підстави для подальшого його утримання під вартою, оскільки кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді в суді і не вирішене по суті. Вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, місця проживання, перебування на утриманні малолітньої дитини, за станом здоров`я потребує належного лікування. Запевняє, що не буде ухилятися від явки до суду. Зазначає, що розмір застави є непомірним для нього.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Змінити запобіжний захід стосовно нього з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити запобіжний захід на більш м`який (домашній арешт) або зменшити розмір застави, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі, є раніше судимою особою, інкримінований злочин вчинений під час іспитового строку, має непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, тобто має схильність до вчинення злочинів, не працює, не допитано жодного свідка у кримінальному провадженні з об`єктивних причин та вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що зазначені прокурором, зокрема, те що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків та інших обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, які не зменшились і продовжують існувати.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим на його користь в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції останнім і його захисником щодо наявності міцних соціальних зв`язків, перебування на його утриманні бабусі, якій 85 років, дружини, малолітньої дитини, наявності місця проживання в смт. Маневичі Волинської області (з зазначенням різних номерів будинку і квартири: то проспект Волі, буд. АДРЕСА_1 ), проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Під час апеляційного розгляду, прокурор вказав, що зазначені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: впливати на свідків, один з яких є працівником ТОВ «Нова Пошта», обвинувачених, переховуватись від суду, вчиняти злочини, не зменшились і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів й надалі не зможе запобігти наявним ризикам.
Стосовно перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з 15 серпня 2018 року, прокурор вказав, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було скеровано до суду 12 лютого 2019 року, який після скасування ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта, перебуває в провадженні суду з початку червня 2019 року. Зазначив, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні неодноразово відкладався з об`єктивних причин.
З огляду на викладене, даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_6 під вартою, та, які б вказували на неможливість продовження застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не встановлено, Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року був продовжений до 16 травня 2020 року і, як з`ясовано в судовому засіданні апеляційної інстанції при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали від 16 березня 2020 року, ухвалою цього ж суду (Ковельського міськрайонного суду Волинської області) від 12 травня 2020 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 знову продовжено на 60 днів.
На думку колегії суддів судом визначено розмір застави у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, даних про його особу та наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, який достатньою мірою гарантував би виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, відповідно до оскаржуваної ухвали суду, у разі внесення застави, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо завідомо непомірного розміру застави для нього є необґрунтованими.
За наведеного, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який на думку колегії суддів є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .
Доказів на спростування висновків суду обвинуваченим та його захисником не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3