УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2019 Справа №607/29883/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України, в кримінальному провадженні №0003659 та скаргу адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання ОСОБА_4 та звільнення його з-під варти, -

ВСТАНОВИВ:
27 грудня 2019 року старший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням. Його обґрунтовує тим, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003659 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, а також існують ризики того, що він: буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України, надані підозрюваному 27 грудня 2019 року о 12 год. 25 хв.

Також, 28 грудня 2019 року захисник ОСОБА_5 подав слідчому судді скаргу на незаконне затримання ОСОБА_4 , в якій просив визнати незаконним затримання ОСОБА_4 26 грудня 2019 року та негайно звільнити останнього. Скаргу обґрунтував тим, що на час складання протоколу затримання ОСОБА_4 , а саме на 12 год. 10 хв. 26 грудня 2019 року підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, були відсутніми. На момент затримання, а саме 26 грудня 2019 pоку ОСОБА_4 перебував в приміщенні службового кабінету №70 Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області. Його не застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення. Будь-які відомості про те, що очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ОСОБА_4 щойно, тобто 24 грудня 2019 року, як зазначено у повідомлені про підозру від 27 грудня 2019 року, вчинив злочин відносно ОСОБА_7 відсутні. ОСОБА_4 не був затриманий безпосередньо під час вчинення нібито ним злочину або замаху на його вчинення, а очевидці, ознаки на тілі, одязі чи місці події, не вказують, що його підзахисний щойно вчинив злочин.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вважає клопотання підставним. Послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які вказує слідчий, запобігти яким більш м`який запобіжний захід неспроможний. Відносно задоволення скарги захисника на незаконне затримання ОСОБА_4 заперечив.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо вказаного клопотання та просили відмовити у його задоволенні. Скаргу на незаконне затримання ОСОБА_4 підтримали, просили її задовольнити.

Вивчивши клопотання, скаргу захисника, заслухавши пояснення учасників, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Старшим слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003659 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 грудня 2019 року близько 00 години 30 хвилин, у ОСОБА_4 , який перебував в приміщенні бару «Сіті», що в м. Тернополі, на вулиці Богдана Хмельницького 18, та побачив велику суму грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , коли останній витягнув із лівої кишені куртки для оплати за відвідування закладу, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24 грудня 2019 року близько 00 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці Б.Хмельницького в м. Тернополі, неподалік входу в приміщення бару «Сіті» підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , та запропонував останньому разом поїхати на таксі за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 , після чого вони сіли в автотранспортний засіб марки «Daewoo Lanos» сірого кольору та відправились до автозаправної станції «Автотехсервіс», яка розташована на проспекті Злуки 26 в м.Тернополі, де неподалік проживає потерпілий ОСОБА_7 , по прибуттю до автозаправної станції «Автотехсервіс», потерпілий ОСОБА_7 , вийшов із автомобіля марки «Daewoo Lanos» сірого кольору та рухався в напрямку свого місця проживання, а саме до будинку АДРЕСА_2 то ОСОБА_4 , вийшов із вищезазначеного автомобіля, пройшов за потерпілим близько 10 метрів, після чого підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , та відтовхнувши його в сторону, відкрито викрав із лівої кишені куртки потерпілого ОСОБА_7 чорну шкарпетку, всередині якої знаходились грошові кошти в сумі 13000 доларів США. Із викраденим майном ОСОБА_4 з місця злочину втік, чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 в сумі 302510 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. ст. 208, 42 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Таким чином, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

З протоколу затримання від 26 грудня 2019 року видно, що такий відповідає вимогам ст.208 КПК України, а зазначення у протоколі затримання відомостей про злочин, у вчиненні якого підозрюється особа, вищевказаними положеннями не вимагається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приходжу до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильності кваліфікації, а лише перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є розумною.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відтак, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і посилання сторони захисну на зворотне є неспроможними.

Щодо ризиків, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, котрі виправдовують мету запропонованого нею запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (пункт 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні (пункт 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення (пункт 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Надавши правову оцінку таким доводам, через призму фактичних обставин справи та поданих доказів, слідчий суддя вважає їх обґрунтованими частково з наступних міркувань.

Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі. Суворість покарання є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, адже усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на потерпілого у Кримінальному провадженні, і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на потерпілого існує, позаяк Кримінальне провадження перебуває на початковому етапі і збір доказів, ще не завершено. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом ще не настав.

Щодо ризику вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, до його існування підводять дані про самого підозрюваного, котрий через конфлікт із членами сім`ї не проживає за вищевказаною адресою, не має постійного місця проживання.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що вищезазначені ризики, у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою.

Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Окрім цього, відповідно до частини 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, піддає оцінці тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 .

При цьому на виконання ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням конкретних обставин справи, його суспільної небезпечності, даних про сімейний, майновий стан підозрюваного, слідчий суддя вважає що розмір застави слід встановити на рівні 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 384200 грн. Внесення застави в такому розмірі, на переконання слідчого судді, буде справедливим та достатнім гарантуванням запобігання ризиків та виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного у разі звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не спілкуватися з потерпілою і свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання ОСОБА_4 та звільнення його з-під варти відмовити.

Клопотання сторони обвинувачення задовільнити частково.

ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці до 24 лютого 2020 року, який обчислювати з моменту затримання 26 грудня 2019 року 10 год. 55 хв.

ОСОБА_4 визначити заставу - 200 (двісті) прожиткових мінімумів, що становить 384200 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень, яку можна внести до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не спілкуватися з потерпілим і свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 24 лютого 2020 року.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 24 лютого 2020 року в 10 год. 55 хв.

Копію ухвали негайно вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1