ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/745/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню-спеціальну освіту, заміжня, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 31 жовтня 2013 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.309, ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; звільнена умовно-достроково з Павлоградської ВК Дніпропетровської області 21 січня 2016 року, невідбутий строк 1 рік 1 місяць 2 дні;
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 , ч.1 ст.358КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 .
Прокурор прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання:за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - у виді арешту строком на 6 (шість) місяців; за ч.2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено останній остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту її фактичного затримання - з 22 серпня 2019 року.
Цивільний позов ТОВ «РУШ» задоволений. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «РУШ» () у рахунок відшкодування майнової шкоди 839,20 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3140,20 грн.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок його м`якості. Визнати в якості обтяжуючої обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.67 КК України рецидив злочинів; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, призначивши фактично однакове покарання за злочини, що входять у сукупність, у порушення п.21 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з якою, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, окрім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкції статей, застосував принцип поглинення мнеш суворого покарання більш суворим, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Також, судом не вказано і відповідно не враховано при призначенні покарання така обтяжуюча обставина, передбачена п.1 ч.1 ст.67 КК України, як рецидив злочину. В той час, як обвинувачена вчинила умисні злочини проти власності, маючи непогашену судимість за умисний злочин в сфері обігу наркотичних засобів, передбачений ч.1 ст.309 КК України, що у відповідності до ст.34 КК України, є рецидивом злочину.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч.2 ст.185 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів в повній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 раніше притягалась до кримінальної відповідальності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинила 5 окремих умисних злочинів, не працює, шкоду потерпілим не відшкодувала, перебувала на обліку у лікаря-нарколога, а також взагалі не врахував наявність обтяжуючої обставини рецидив злочинів.
Наведені обставини, на думку прокурора, свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченої та її схильність до вчинення злочинів, у зв`язку із чим, призначене покарання за ч.2 ст.185 КК України та остаточне покарання за сукупністю злочинів не відповідає зазначеним принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також за своїм видом не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченої через м`якість.
Згідно з вироком суду, у листопаді 2018 року ОСОБА_6 , маючи умисел на підроблення офіційного документу, а саме паспорту громадянина України, серійний номер НОМЕР_1 , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вклеїла свою заздалегідь підготовлену фотокартку розміром 3х4 см у вказаний паспорт, у якому згідно з висновком експерта № 26-133 від 26 вересня 2019 року, мало місце зміна первинного змісту, а саме переклейка фотокартки на сторінці №1, чим підробила офіційний документ, а саме паспорт громадянина України, з метою подальшого використання у власних цілях.
15 травня 2019 року, приблизно о 12:31 годині, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «Ева-108», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний,167, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці, таємно викрала жіночу туалетну воду «Арманд Бейзін.Ред», вартістю 839 грн 20 коп., що належить ТОВ «РУШ», після чого зникла з місця вчинення злочину з викраденим майном, спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму.
14 липня 2019 року приблизно о 00:05 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні готельного комплексу «Рєйкардс», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Маяковського,19, скориставшись відсутністю портьє, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, зі столу викрала мобільний телефон «Samsung S7 EDGE» в корпусі чорного кольору, вартістю 6500 грн, що належить ОСОБА_11 , після чого зникла з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
21 липня 2019 року, приблизно о 18:30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «Брусничка», який розташований за адресою:м.Запоріжжя, пр.Соборний,208, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці таємно намагалася викрасти напій слабоалкогольний енергетик «Рево ліміт пропозиція» об`ємом 0,5 л, вартістю 25,74 грн, напій слабоалкогольний «Кінгзбрідж» Джин грейпфрут, об`ємом 0,5 л, вартістю 19,80 грн, сир Кантрі вагою 220 грам, вартістю 48,60 грн, сир «Голладський 45%»в кількості 2 штук, вагою 185 грам, вартістю 38,88 грн кожна, сир «Російський 50%» вагою 185 грам, вартістю 38,34 грн, які сховала до своєї сумки, пройшла касову зону не оплативши за товар, попрямувала до виходу з супермаркету, де була зупинена працівниками супермаркету, виконавши всі дії для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, завдавши ТОВ «Український рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 249,80 грн.
22 серпня 2019 року, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись приміщенні магазину «Леприкон», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, б-р Шевченка,22, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно шляхом вільного доступу з барної стійки, викрала мобільний телефон «Samsunq S7», в корпусі золотистого кольору, вартістю 7000 грн., мобільний телефон «HuaweiPsmart +», в корпусі синього кольору, вартістю 6500 грн, з картою пам`яті 16 Гб, вартістю 300 грн, картою пам`яті 64 Гб, вартістю 400 грн, що належать ОСОБА_12 , після чого зникла з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, спричинивши потерпілому шкоду на суму 14200 грн.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.358, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.
У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами невеликої та середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка не працює, має непогашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, в т.ч. тяжкого, перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.358 та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Проте, мотивуючи свої висновки про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі, суд не навів достатніх підстав для цього, та не врахував те, що ОСОБА_6 ніде не працює, раніше судима, у тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, звільнена з місць позбавлення волі умовно-достроково, але належних висновків не зробила та знову вчинила умисні кримінальні правопрушення, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, та про те, що призначене раніше покарання не досягло такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, в тому числі за сукупністю злочинів, з огляду на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченої, є надто м`яким.
Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує те, що остання раніше судима за вчинення умисних злочинів, у тому числі тяжкого злочину проти власності, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, не працює, шкоду потерпілій стороні не відшкодувала, її вік та стан здоров`я, проте вину свою у вчиненні злочину визнала, сприяла встановленню істини, що колегія суддів визнає обставиною, що пом`якшує покарання. Підстав для визнання будь-якої обставини такою, що обтяжує покарання, колегія суддів не вбачає, в тому числі і рецидиву, як про це просить прокурор, оскільки зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченій органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту), крім того, попередня судимість обвинуваченої враховуються колегією суддів при призначенні покарання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання: за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів
ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України, та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення їй копії даного вироку.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 04.03.2020 Справа№ 335/10860/19