Дата документу 18.03.2020 Справа № 330/2065/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/485/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/2065/18
Категорія ст. 342 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000440, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 01.02.2018 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік;
2) 24.04.2018 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним, винесеним в результаті неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства. Зауважує, що судом першої інстанції із матеріалами досудового розслідування його ознайомлено не було, а судом не було перевірено його доводів, та постановлено вирок незважаючи на порушення його права на захист.

Окрім того, згідно матеріалів справи, сорочка сірого кольору з коротким рукавом та ґудзик сріблястого кольору вилучені в ході огляду місця події від 11.08.2018 року визнано речовими доказами, та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 .

Однак, під час досудового розслідування було грубо порушено норми КПК України, на які суд першої інстанції належної уваги не звернув та оцінки таким діях не надав, що є грубим порушенням права на захист та вимог ч.1 ст.357 КПК України.

Окрім того, вироком суду першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 91 КПК України не встановлено мотив та мету вчинення кримінального правопорушення.

Також, Якимівським районним судом Запорізької області не встановлено ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого, не перевірено його свідчень стосовного того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та нічого не пам`ятає.

Не доведено також і те, що обвинувачений «діючи умисно» вчинив інкримінований йому злочин, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, обставини мали місце в темний час доби, а в умовах недостатньої видимості, відсутності в поліцейського світло-відбиваючого жилету, скупчення значної кількості людей, які перебували біля адміністративної будівлі Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, тому не доведена судом першої інстанції є вина, виражена у формі умислу. Тобто, обвинувачений, не мав на меті опору працівникові правоохоронного органу, оскільки при умовах, які склались, він не розумів, що це є співробітник поліції, а останній не пред`являв жодних службових посвідчень.

Також, суд першої інстанції у вироку зазначив, що судом було досліджено протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, обвинуваченого та свідків, в ході якого було відтворено хід подій. Проте, викладене не відповідає матеріалам справи, оскільки, згідно протоколу проведення слідчого експерименту, його було проведено за участю лише одного потерпілого. Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції, проводив слухання справи в односторонньому порядку з обвинувальним ухилом.

Також, суд посилається на допит свідків, які безпосередніми учасниками подій не були, та не можуть підтвердити обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Просить вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, і призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі статті 71 КК України, частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 24.04.2018 року та остаточно до відбуття призначити покарання у вигляді двох років і семи місяців обмеження волі. У відповідності до вимог ч. 1, 5 статті 72 КК України, до строку відбуття покарання зараховано термін перебування ОСОБА_6 під вартою під час затримання у період з 11.08.2018 року по 13.08.2018 року включно (згідно до протоколу затримання від 11.08.2018 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі. Строк відбуття покарання відраховувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 10 серпня 2018 року, о 21 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на лавці біля адміністративної будівлі Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованого за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, 21, діючи умисно, не реагуючи на законні вимоги старшого слідчого СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_9 , який є працівником правоохоронного органу та перебував при виконанні службових обов`язків, щодо припинення порушення громадського порядку, а саме вигукуванні нецензурної лайки, почав намагатися вдарити останнього, після чого вчинив опір, що виразилось в активній фізичній протидії його затриманню, хапав за формений одяг та намагався вдарити потерпілого ОСОБА_9 , в результаті чого відірвав лівий погон на форменій сорочці та завдав фізичного болю.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 про те, що 10.08.2018 року, о 09-00 годині, він, згідно графіку, заступив на чергування у якості слідчого у складі слідчо-оперативної групи. У вечірній час, близько 9 години вечора, до нього звернувся ОСОБА_10 із проханням допомогти його сину ОСОБА_11 , який знаходився біля будівлі Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області у стані алкогольного сп`яніння разом із обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Потепілий погодився і пішов розмовляти з сином ОСОБА_13 . При цьому потерпілий був одягнений у формений одяг. Як зазначив потерпілий, після розмови з ОСОБА_11 , він направився усередину будівлі Якимівського відділення поліції. В цей час на ганку на скамійці сидів ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та голосно висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий зробив йому зауваження, зазначивши, що той знаходиться у громадському місці і не потрібно так голосно лаятися, на що ОСОБА_6 не відреагував та продовжував свої дії. Після повторного зауваження ОСОБА_6 почав висловлюватися вже на адресу потерпілого нецензурною лайкою та провокувати його питаннями про те, що йому може зробити потерпілий, якщо ОСОБА_6 його вдарить. На його запитання ОСОБА_9 повідомив, що застосує до нього фізичну силу. В цей час обвинувачений ОСОБА_6 встав із скамійки, підскочив до потерпілого та спробував його вдарити правою рукою. Потерпілий пригнувся та ухилився від удару, схопив обвинуваченого руками та намагався знешкодити його. Однак обвинувачений вчинив супротив та продовжував свої спроби нанести правою рукою ОСОБА_9 в область обличчя удари, які приходились в область плечей. Як зазначив потерпілий, впродовж всього конфлікту він намагався заспокоїти обвинуваченого, однак той не реагував. Припинити конфлікт вдалося лише тоді, коли на допомогу прийшов працівник поліції ОСОБА_14 , який допоміг скрутити ОСОБА_6 . В результаті конфлікту було пошкоджено службову сорочку потерпілого, зірвано погон. Після конфлікту потерпілий звернувся до лікарні. В результаті медичного огляду на його тілі були виявлені синці на лівому плечі, отримані внаслідок ударів ОСОБА_6 , та садно на лівому лікті, яке, як зазначає сам потерпілий, він отримав в результаті конфлікту, але не внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того потерпілий зазначив, що впродовж всього конфлікту на ганку знаходились прості цивільні громадяни, які все бачили, словесно намагалися зупинити дії ОСОБА_6 , однак той ігнорував їх заклики;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що обвинуваченого він знає особисто. 10.08.2018 року він разом із ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_6 вживали алкогольні напої. Алкогольні напої вживали в магазині, розташованому неподалік від будівлі Якимівського відділення поліції. Алкогольні напої, а саме пиво, вживали приблизно з 13-00 години і до 17-30 годин вечора. Також свідок пояснив, що коли закінчився алкоголь, він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_11 пішли з магазину та проходили повз будівлю Якимівського відділення поліції. Крім того, свідок пояснив, що подробиць конфлікту, який виник між потерпілим та обвинуваченим, він не пам`ятає, оскільки на той момент перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Зазначив, що лише чув якісь крики та бачив як обвинуваченого на порозі будівлі «заламали» працівники поліції та завели до Якимівського відділення поліції;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 про те, що обвинуваченого він особисто не знає, знає його лише по своїй роботі. 10.08.2018 року ОСОБА_15 , як співробітник поліції, знаходився на своєму робочому місці в приміщенні Якимівського відділення поліції. Приблизно о 20-00 годині він перебував у черговій частині. В цей час на порозі знаходились якісь громадяни та на поріг вийшов потерпілий ОСОБА_9 , який на той момент заступив на чергування. Також свідок пояснив, що початку конфлікту він не бачив, про причини конфлікту дізнався пізніше від потерпілого. Щодо перебігу конфлікту свідок пояснив, що він, знаходячись у черговій частині, на моніторі побачив, що на вулиці відбувається якась метушня, відкрив вхідні двері та почув крики. Коли він вийшов на поріг, то побачив, що обвинувачений бореться із потерпілим. При цьому потерпілий намагався заспокоїти обвинуваченого, однак той не реагував, схопив потерпілого за формений одяг. На зауваження потерпілого ОСОБА_6 не реагував і тоді він підскочив до нього, заломив йому руку та надів кайданки. При цьому ОСОБА_15 зазначив, що під час конфлікту і він, і потерпілий були одягнені у формений одяг, неподалік знаходились інші громадяни;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 про те, що обвинуваченого він знає змалечку, з потерпілим також знайомий особисто. 10.08.2018 року ОСОБА_16 прийшов до будівлі Якимівського відділення поліції, щоб забрати свого сина ОСОБА_11 , який знаходився біля цієї будівлі і перебував у стані алкогольного сп`яніння. Разом з його сином були обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які також були у стані алкогольного сп`яніння. Тоді свідок покликав потерпілого ОСОБА_9 , щоб той допоміг йому умовити сина піти додому, однак син не захотів слухати потерпілого. В цей час обвинувачений сидів на лавці неподалік від будівлі Якимівського відділення поліції та голосно висловлювався нецензурною лайкою. Коли ОСОБА_9 піднявся на поріг будівлі, обвинувачений висловився нецензурною лайкою на його бік та почав погрожувати йому тілесними ушкодженнями. При цьому, як зазначає свідок, потерпілий попереджав, що буде чинити опір. Крім того, ОСОБА_16 зазначив, що всього перебігу конфлікту він не бачив, так як відволікся. Коли обернувся, то побачив, що між обвинуваченим та потерпілим виникла бійка, в ході якої ОСОБА_9 закликав ОСОБА_6 зупинити свої дії, однак той не реагував. Через деякий час вибіг наряд поліції і ОСОБА_6 силоміць завели до приміщення Якимівського відділення поліції;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що знає особисто і обвинуваченого і потерпілого. 10.08.2018 року разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 вживали алкогольні напої у магазині, розташованому неподалік від Якимівського відділення поліції. Крім того, свідок зазначив, що через стан сильного алкогольного сп`яніння всіх подробиць не пам`ятає, однак пам`ятає, що обвинувачений, знаходячись біля будівлі Якимівського відділення поліції, голосно висловлювався нецензурною лайкою і потерпілий робив йому за це зауваження, так як той перебуває у громадському місці. Інших подробиць конфлікту він не пам`ятає;
- протоколом огляду місця події від 11.08.2018 року, згідно якого місцем огляду є ділянка місцевості, що знаходиться навпроти адміністративної будівлі Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованої за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21. На даній місцевості на ганку знаходиться скамійка та поряд із нею виявлено відірваний ґудзик. До протоколу огляду місця події додано фототаблицю (т.1 а.с. 53);
- світлокопією паспорту та світлокопія посвідчення службовця поліції, які належать потерпілому ОСОБА_9 (т.1 а.с. 60-61);
- довідкою, виданою 10.08.2018 року Якимівською ЦРЛ, згідно якої потерпілий ОСОБА_9 звертався до лікарні з діагнозом ушиб лівого ліктьового суставу та ушиб лівої кисті (т.1 а.с. 62);
- протоколом проведення слідчого експеримента від 28.08.2018 року, згідно якого було проведено слідчий експеримент за участю потерпілого, обвинуваченого та свідків, в ході якого було відтворено хід подій, які були відбулися 10.08.2018 року. До протоколу додано конверт із відеозаписом проведення слідчого експерименту, який було оглянуто судом у судовому засіданні (т.1 а.с.64-73);
- протоколом огляду предмета від 11.08.2018 року із фототаблицею до нього, згідно якого предметом огляду є сорочка з коротким рукавом сірого кольору, яка відносить до однострою працівників Національної поліції офіцерського складу. На момент огляду лівий ґудзик за допомогою якої фіксується ремінець, для кріплення погону відсутній. Вказаний ремінець закріплений за допомогою металевої скріпки (т.1 а.с. 75-78);
- світлокопією розстановки нарядів від 10.08.2018 року, згідно якої потерпілий ОСОБА_9 заступив на наряд 10.08.2018 року о 09-00 годині (т.1 а.с. 83-84);
- світлокопією графіку чергувань на серпень 2018 року в складі слідчо-оперативних груп слідчими СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, згідно якого 10.08.2018 року ОСОБА_9 знаходився відповідальним у складі слідчо-оперативної групи в якості слідчого (т.1 а.с. 85);
- висновком судово-медичної експертизи № 56 від 11.08.2018 року згідно якого у гр. ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: синець та садна на лівій верхній кінцівці, які кваліфікуються як легкі (т.1 а.с. 89-90);
- висновком судово-медичної експертизи № 61 від 29.08.2018 року, згідно якого тілесні ушкодження, виявлені при проведенні експертизи гр. ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, зазначених останнім в ході проведення слідчого експерименту за його участю (т.1 а.с. 91-93);
- висновком № 118 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, складений 10.08.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 96).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , висновки експерта, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено достатніх доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні ним опору працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також показання потерпілого ОСОБА_9 , зокрема про те, що 10.08.2018 року, о 09-00 годині, він заступив на чергування у якості слідчого у складі слідчо-оперативної групи, близько 21 години він побачив на скамійці ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та голосно висловлювався нецензурною лайкою, він зробив йому зауваження, зазначивши, що той знаходиться у громадському місці і не потрібно так голосно лаятися, на що останній не відреагував та продовжував свої дії, після повторного зауваження ОСОБА_6 почав висловлюватися вже на його адресу нецензурною лайкою та провокувати його питаннями про те, що йому може зробити він, якщо ОСОБА_6 його вдарить, на його запитання він повідомив останнього, що застосує до нього фізичну силу, тоді обвинувачений спробував його вдарити правою рукою, він пригнувся та ухилився від удару, схопив обвинуваченого руками та намагався знешкодити його, однак обвинувачений вчинив супротив та продовжував свої спроби нанести удари рукою йому в область обличчя, впродовж всього конфлікту він намагався заспокоїти обвинуваченого, однак той не реагував, припинити незаконні дії ОСОБА_6 вдалося лише тоді, коли на допомогу прийшов працівник поліції ОСОБА_14 , який допоміг скрутити обвинуваченого, під час опору ОСОБА_6 пошкодив йому службову сорочку та зірвав погон,
які узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_15 зокрема про те, що 10.08.2018 року, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні відділення поліції, на моніторі побачив, що на вулиці відбувається якась метушня, відкрив вхідні двері та почув крики, коли він вийшов на поріг, то побачив, що обвинувачений бореться із ОСОБА_9 , при цьому останній намагався заспокоїти ОСОБА_6 , однак той не реагував та схопив потерпілого за формений одяг, на зауваження останнього ОСОБА_6 не реагував і тоді він підскочив до нього, заломив йому руку та надів кайданки, при цьому свідок зазначив, що під час конфлікту він та потерпілий ОСОБА_9 були одягнені у формений одяг;
так і з показаннями свідка ОСОБА_16 , зокрема про те, що 10.08.2018 року ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, сидів на лавці неподалік від будівлі відділення поліції та голосно висловлювався нецензурною лайкою, коли працівник поліції ОСОБА_9 піднявся на поріг будівлі, обвинувачений висловився нецензурною лайкою на його бік та почав погрожувати йому тілесними ушкодженнями, всього перебігу конфлікту він не бачив, так як відволікся, але бачив, що між обвинуваченим та потерпілим виникла бійка, в ході якої ОСОБА_9 закликав ОСОБА_6 зупинити свої дії, однак той не реагував, через деякий час наряд поліції силоміць завели останнього до приміщення відділення поліції;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- протоколом огляду предмета від 11.08.2018 року, згідно якого предметом огляду є сорочка з коротким рукавом сірого кольору, яка відносить до однострою працівників Національної поліції офіцерського складу. На момент огляду лівий ґудзик за допомогою якої фіксується ремінець, для кріплення погону відсутній. Вказаний ремінець закріплений за допомогою металевої скріпки;
- висновком судово-медичної експертизи № 56 від 11.08.2018 року згідно якого у гр. ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: синець та садна на лівій верхній кінцівці, які кваліфікуються як легкі,
є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 , будучи невдоволеним законними вимогами працівника правоохоронного органу та бажаючи запобігти останньому у виконанні своїх службових обов`язків, вчинив опір капітану поліції ОСОБА_9 , який перебував у форменому одязі, під час виконання ним службових обов`язків.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, зокрема про те, що :
- пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства;

- суду, в порушення вимог п.2 ч.1 ст.91 КПК України, не встановив мотив та мету вчинення кримінального правопорушення;

- не доведено також і те, що обвинувачений «діючи умисно» вчинив інкримінований йому злочин, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, обставини мали місце в темний час доби, а в умовах недостатньої видимості, відсутності в поліцейського світло-відбиваючого жилету, скупчення значної кількості людей, які перебували біля адміністративної будівлі Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, тому не доведена судом першої інстанції є вина, виражена у формі умислу. Тобто, обвинувачений, не мав на меті опору працівникові правоохоронного органу, оскільки при умовах, які склались, він не розумів, що це є співробітник поліції, а останній не пред`являв жодних службових посвідчень;

- суд посилається на допит свідків, які безпосередніми учасниками подій не були, та не можуть підтвердити обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що на умисність опору обвинуваченого саме працівникові правоохоронного органу свідчить те, що потерпілий ОСОБА_9 перебував у форменому одязі та попереджав ОСОБА_6 , що він є працівником поліції.
Не суперечить вимогам КПК України і та обставина, що суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні сорочку з коротким рукавом сірого кольору, яка відносить до однострою працівників Національної поліції офіцерського складу та лівий ґудзик за допомогою якої фіксується ремінець, оскільки ці предмети злочинного посягання досліджувалися на підставі інших доказів, а саме даних протоколу огляду предметів ( а.с. 75-78), протоколу огляду місця події (а.с. 53). Наведене узгоджується з положеннями ст. 94 КПК України про те, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому не дослідження під час розгляду справи речових доказів, а саме сорочку з коротким рукавом сірого кольору та лівого ґудзика за допомогою якої фіксується ремінець,не є тим істотним порушенням, яке в розумінні ст. 412 КПК України, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта і про те, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги, передбачені ч. 1 ст. 357 КПК України.

Не заслуговують уваги і доводи захисника і про те, що судом не встановлено ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого, не перевірено його свідчень стосовного того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та нічого не пам`ятає, оскільки відповідно до вимог ст. 21 КК України, стан сп`яніння, незалежно від його ступеня, ніяким чином не виключає кримінальну відповідальність за скоєне, як і позиція ОСОБА_6 про те, що він нічого не пам`ятає, оскільки останній сам і за власною волею довів себе до стану сп`яніння, усвідомлюючи негативний вплив спиртних напоїв на свою поведінку.
Що стосується доводів захисника про те, що судом був досліджений протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, обвинуваченого та свідків, проте, в матеріалах справи є тільки протокол проведення слідчого експерименту за участю лише одного потерпілого, то даний факт свідчить лише про те, що суд першої інстанції допустив описку, яка може бути виправлена в порядку, передбаченого ст. 379 КПК України.

Не заслуговують уваги також доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений не був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування, оскільки, по-перше, згідно реєстру матеріалів кримінального розслідування в кримінальному провадженні, підозрюваний ОСОБА_6 10.09.2018 року в період з 10 години до 10 години 30 хвилин ознайомився з матеріалами досудового розслідування (а.с. 5 об), по-друге, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які заяви (клопотання) до суду першої інстанції від обвинуваченого про ознайомлення його з матеріалами справи.
Таким чином, доводи захисника та про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст. 342 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, а також остаточне покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: