Ухвала
іменем України
3 лютого2020 року

м. Київ

справа № 727/13/19
провадження № 51-6243 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року,
встановив:
Шевченківським районним судом м. Чернівці від 10 червня 2019 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівців та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарань ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя м. Чернівців визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені статтями 76, 104 КК.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені статтями 76, 104 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 12 вересня 2019 року зазначений вирок залишив без змін.
Як установив суд першої інстанції, 10 листопада 2018 року о 16:47 ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні павільйону №56 на ринку «Буковинський» на вул. Небесної Сотні, 23 Б в м. Чернівці, таємно, шляхом вільного доступу з прилавку викрав Bluetooth колонку JBL Flip 4 Black вартістю 516 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Також 26 листопада 2018 року близько 1:00 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , знаходячись на провулку Ентузіастів, 6 в м. Чернівці, за попередньою змовою групою осіб, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшли до потерпілого ОСОБА_9 й усі втрьох почали наносити останньому удари руками та ногами по різних частинах тіла. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з метою недопущення вчинення опору потерпілим утримували останнього на землі, а ОСОБА_6 зі штанів ОСОБА_9 дістав мобільний телефон марки «Мейзу» сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 4100 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_3 вартістю 25 грн., а також шкіряний гаманець чорного кольору у вигляді книжки вартістю 450 грн., в якому знаходились 180 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 4755 грн.
Окрім цього, 4 січня 2019 року о 14:57 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Instyle» на вул. Степана Бандери, 1 в м. Чернівці, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав з прилавку мобільний телефон Samsung S8 Active 64GB Black ІМЕІ: НОМЕР_4 вартістю 10000 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_4 із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність. Судові рішення щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 захисник ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі не оскаржує.

Аргументуючи свою позицію захисник вказує, що викладені в оспорюваних судових рішеннях події злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК не ґрунтуються на досліджених доказах. Вважає, що дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК, оскільки умислу вчиняти грабіж у останнього не було, а був лише умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Посилається на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року в справі № 320/5477/15-к.
Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_5 та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішеньна предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
У своїй касаційній скарзі захисник звертає увагу Суду на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК, оскільки, як він вважає, умислу вчиняти грабіж у останнього не було, а був лише умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Як убачається з наданої до касаційної скарги ОСОБА_5 копії вироку районного суду, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом і висновок щодо вини ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, зроблені на підставі фактично встановлених судом обставин, які ґрунтуються на доказах, з`ясованих у судовому засіданні під час їх дослідження таоцінених судом відповідно до ст. 94 КПК.
Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з яких слідує, що 26 листопада 2018 року близько 1:00 вони разом з ОСОБА_4 перебували на АДРЕСА_2 , де вони домовились здійснити напад на перехожого з метою заволодіння його майном; показаннями потерпілого ОСОБА_9 та його аналогічними показаннями, наданими на слідчому експерименті з його участю про механізм скоєння злочину; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 4 грудня 2018 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 за зовнішніми рисами обличчя впізнав особу зображену на фото № 1, на якій зображений обвинувачений ОСОБА_4 , як особу, яка в групі з двома іншими особами пограбували його; висновком експерта № 1038 від 10 грудня 2018 року; протоколом видачі та огляду від 26 листопада 2018 року.
Незгода захисника з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням неправильного застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, аналогічний довід обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність у нього умислу вчиняти грабіж був предметом дослідження в суді першої інстанції, який вказав, що часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК спростовується доказами, дослідженими та оціненими в судовому засіданні, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченихОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Таким чином, цей суд, встановивши фактичні обставини справи, врахувавши механізм скоєння даного злочину та злагоджені дії усіх трьох обвинувачених при відкритому заволодінні майном потерпілого ОСОБА_9 , дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ці доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 та аналогічні доводи потерпілого ОСОБА_9 про помилковість кваліфікації судом його дій за ч. 2 ст. 186 КК були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який надав на них вичерпні відповіді та належним чином обґрунтував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких ці апеляційні скарги були залишені без задоволення.
Вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належно обгрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.
Доводи касаційної скарги захисника про необхідність врахування позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року в справі № 320/5477/15-к є безпідставними, оскільки у провадженні, в якому вона була постановлена, на відміну від справи, у якій захисником подано касаційну скаргу, судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном, а дії останнього були спрямовані лише на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_5 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 червня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3