Номер провадження: 11-кп/813/590/20
Номер справи місцевого суду: 508/603/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2020 року м. Одеса

Одеський Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 15.08.2019 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Феодосія АР Крим, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.12.2017 року Апеляційним судом Харківської області за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 01.04.2019 року у зв`язку з відбуттям покарання,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000070, внесеного до ЄРДР 17.05.2019 року,

установив.
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 15.08.2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Суд вирішив строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.05.2019 року. У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час його перебування під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду в період з моменту фактичного затримання 17.05.2019 року по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи судимим за злочин проти власності, маючи не зняту судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та скоїв однорідний злочини за наступних обставин.

17.05.2019 року, приблизно о 13:00 годині, точний час судом встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні КУ «Миколаївська центральна районна лікарня» в хірургічному відділенні за адресою вул. Чкалова 50Б, смт. Миколаївка, Миколаївського району Одеської області, помітив відчиненні двері до кабінету старшої сестри ОСОБА_8 , та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що в кабінеті нікого немає, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, зайшов в кабінет та таємно викрав з жіночої сумки жіночий гаманець, вартістю 80,00 грн., в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 705,00 грн. Після чого покинув приміщення лікарні та скористався викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 785,00 грн..

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав його суворості.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, додатково пояснивши, що він відшкодував потерпілій завдану ним матеріальну шкоду; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність пом`якшуючої покарання обставини, і вважав необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Суд визнав, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відсутні.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, особу винного, а саме те, що він раніше неодноразово був засуджений до позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 01.04.2019 року не працевлаштувався, а продовжував вести антигромадський спосіб життя, що виразилося у скоєні крадіжки, характеризується негативно, матеріальна шкода завдана злочинами відшкодована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому потрібно призначити міру покарання в межах строку, визначеного санкцією ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд вважав що саме така міра покарання буде достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів.
Доводи обвинуваченого, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, адже суд першої інстанції, при призначенні покарання, врахував усі обставини, на які він посилається та призначив останньому покарання, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, апеляційний суд враховає те, що злочин скоєно обвинуваченим через півтора місяця після звільнення його у зв`язку з відбуттям покарання за скоєння аналогічного злочину проти власності, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 15.08.2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000070, внесеного до ЄРДР 17.05.2019 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4