КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_1,

суддів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретаря - ОСОБА_4,

за участю:

адвоката, яка діє в інтересах

заявника ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, яка діє в інтересах заявника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» - ОСОБА_5, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000068 від 23.01.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

20 червня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого з ОВС шостого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8, погоджене заступником начальника відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_6, про накладення арешту (з забороною розпорядження) на майно підозрюваного ОСОБА_7, що сплачено ним з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн.

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_9, який являвся засновником та колишнім директором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» до 08.09.2016 року, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року клопотання задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив, що метою арешту майна є забезпечення речових доказів, що спрямоване на недопущення утрат з Державного бюджету та недопущення його відчуження, а також з урахуванням того, що санкція ч.3 ст.212 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

На вказану ухвалу адвокат, яка діє в інтересах заявника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» - ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій не погоджується з ухвалою, та зазначає, що грошові кошти фактично знаходяться в безготівковому обігу та не можуть мати ознаки, передбачені ст.98 КПК України, оскільки фактично не мають індивідуальних ознак та на час накладення арешту грошові кошти вже перебували на рахунку Державного бюджету України. При цьому ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» не є юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а грошові кошти, які підлягають сплаті з Державного бюджету на користь ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» не є власністю підозрюваного ОСОБА_9 та не можуть бути визнані майном підозрюваного.

Наголошує, що арешт грошових коштів порушує права власності ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» на користування, володіння та розпорядження своїми коштами, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, яким зобов'язано ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснити дії по підготовці та поданню для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення з Державного бюджету України ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» суми надмірно сплаченого платежу до бюджету, а саме податку на прибуток підприємств.

Також звертає увагу, що станом на 20.06.2019 року - день вирішення питання про арешт майна, сторона обвинувачення не могла надати слідчому судді даних, які б давали достатні підстави переконатися в обґрунтованості повідомленої ОСОБА_9. підозри з огляду на те, що документальних доказів вчинення податкового правопорушення не існувало, оскільки станом на 20.06.2019 року не існувало акту податкової перевірки, проведеної в порядку, передбаченому чинним законодавством України відносно податкових зобов'язань, які входили в систему оподаткування ОСОБА_7 як службової особи товариства.

Крім того, апелянт вказує, що при розгляді клопотання Печерським районним судом м. Києва порушено правило підсудності, адже клопотання та додатки до нього не містять достовірних відомостей та відповідних документів про те, що досудове розслідування проводиться органом, який територіально розташований у Печерському районі м. Києва. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 20 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Також апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження посилаючись на те, що ухвалу постановлено без виклику представника ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ», а отримання копії ухвали та ознайомлення з матеріалами справи відбулося 19.12.2019 року.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката, яка діє в інтересах заявника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» - ОСОБА_10, яка просила задовольнити апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення. Згідно ч.3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею 20.06.2019 року без повідомлення та участі заявника чи його представника в судовому засіданні. Про існування оскаржуваної ухвали, як зазначено представником заявника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» - Гурською А.С., заявнику стало відомо 19.12.2019 року після отримання копії ухвали та ознайомлення з матеріалами клопотання. При цьому апеляційну скаргу представником подано 24.12.2019 року згідно відмітки штампу на апеляційній скарзі, тобто вона є поданою в межах визначеного законом п'ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв'язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000068 від 23.01.2015 року.

08 червня 2016 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_9., який являючись засновником та колишнім директором ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» 02.09.2016 року, 06.09.2016 року та 07.09.2016 року тобто до повідомлення про підозру 08.09.2016 року, своєю особистою дієвою участю, яка виражалася у вчиненні дій, спрямованих на погашення заборгованості, в межах своїх службових повноважень, вжив усіх необхідних заходів по сплаті очолюваним підприємством належних сум податкового боргу, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України

08.09.2016 року підозрюваний ОСОБА_9 звернувся до прокурора у провадженні із заявою про надання згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.212 КК України у зв'язку з повним відшкодуванням шкоди, завданої Державі.

Враховуючи, що ОСОБА_9 повністю відшкодував збитки, завдані Державі, а також надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року винесено рішення про задоволення клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури м.Києва Басова Д.С. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.212 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, у кримінальному провадженні №0000068 від 23.01.2015 року.

Згідно вказаної ухвали суду, ОСОБА_7 звільнено кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, на підставі ч.4 ст.212 КК України у зв'язку зі сплатою податків та відшкодуванням шкоди, завданої державі їх несвоєчасною сплатою. Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України закрито на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України.

17 вересня 2018 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.212 КК України, скасовано, матеріали кримінального провадження №0000068 повернено прокурору міста Києва для організації проведення досудового розслідування.

14 грудня 2018 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу розслідувань кримінальних проваджень транзитно-конвертаційних груп слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДВС у м. Києві ОСОБА_11 визнано речовими доказами грошові кошти в розмірі 13 712 250 грн., що становить суму податку на прибуток за 2013-2014 року ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ», що донарахована в ході проведення документальної перевірки та сплачена в повному обсязі.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року накладено арешт (з забороною розпорядження) на майно підозрюваного ОСОБА_7, що сплачено ним з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як встановлено колегією суддів, підставами для накладення арешту є збереження речових доказів та конфіскація майна як вид покарання, передбачений санкцією ч.3 ст.212 КК України.

Посилаючись на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» є юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а грошові кошти, які підлягають сплаті з Державного бюджету на користь вказаного підприємства не є власністю ОСОБА_9 та не можуть бути визнані майном підозрюваного.

Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» на виконання податкового повідомлення, а саме: рішення від 15.11.2016 року № добровільно сплачено до державного бюджету суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобов'язанням, включаючи штрафні санкції.

02 березня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві скасовано податкове повідомлення - рішення від 15.11.2016 року № сума грошового стягнення за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобов'язанням 14 049 356,00 гривень, за штрафними санкціями 3 124 748,00 гривень, та скасоване податкове повідомлення - рішення від 15.11.2016 року № форми «Р» сума грошового зобов'язання за платежем військовий збір за податковими зобов'язаннями 12 498 993,00 гривень, за штрафними санкціями 3 124 748,00 гривень.

10 липня 2018 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року залишено без змін.

25 вересня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснити дії по підготовці та поданню для виконання відповідно органу Державної казначейської служби України висновку про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» суми надмірно сплаченого платежу до бюджету, а саме: податку на прибуток підприємств у розмірі 14 049 703,40 гривень.

17 вересня 2019 року сформовано висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені з податку на прибуток приватних підприємств на суму 13 712 250,00 гривень на поточний рахунок в установі банку платника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ».

Таким чином, жодних об'єктивних даних, які б підтверджували, що грошові кошти, які становлять суму надміру сплаченого податку на прибуток та знаходяться на рахунках Державного бюджету України, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі належать до предметів, що були об'єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, та не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», та у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На підставі викладених обставин, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого з ОВС шостого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8, погоджене заступником начальника відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_6, про накладення арешту (з забороною розпорядження) на майно в рамках кримінального провадження №0000068 від 23.01.2015 року, у зв'язку з відсутністю необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах заявника ТОВ «Фінансова компанія «ВІКТОРІЯ» - ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000068 від 23.01.2015 року та заборонено Державній казначейській службі України та її органам відчужувати в адресу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» () та підозрюваного ОСОБА_12, кошти належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві №0005 з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн., а також зупинено видаткові операції в адресу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» () та підозрюваного ОСОБА_12, кошти належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві №0005 з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн., скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого з ОВС шостого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8, погоджене заступником начальника відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_6, про накладення арешту (з забороною розпорядження) на майно в рамках кримінального провадження №0000068 від 23.01.2015 року та забороною Державній казначейській службі України та її органам відчужувати в адресу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» () та підозрюваного ОСОБА_12, кошти належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві №0005 з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн., а також зупинено видаткові операції в адресу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» () та підозрюваного ОСОБА_12, кошти належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві №0005 з призначенням платежу «податок на прибуток за 2013-2014 роки; відшкодування завданої шкоди державному бюджету України згідно кримінального провадження №0000068 по акту податкової перевірки №139/26-15-13-06-02/34727227 від 14.03.2016» згідно платіжним дорученням №1 від 02.09.2016 на суму 10 700 909 грн., платіжним дорученням №2 від 06.09.2016 на суму 3 011 341 грн., квитанцією №428485 від 07.09.2016 на суму 1 грн. в межах суми завданих збитків Державному бюджету, а саме 13 712 250 грн.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_15 ОСОБА_14 ОСОБА_13