Справа №718/592/20
Провадження №1-кп/718/37/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000359 від 28.05.2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіринськ Іркутської області Російської Федерації, українця по національності, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого 23.06.2009 Червоноградським районним судом м. Макіївка Донецької області за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ :
Приблизно о 21:30 год. 27.05.2019 ОСОБА_3 , перебуваючи на території магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 в с. Лашківка Кіцманського району Чернівецької області, вчинив словесну суперечку з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого з місця події зник.
Через деякий час, приблизно о 22:00 год., ОСОБА_3 повернувся до магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та, знаходячись біля виходу з території вказаного магазину в с. Лашківка Кіцманського району Чернівецької області, діючи умисно, протиправно та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один ударом лезом міні коси червоного кольору по обличчю ОСОБА_5 та один удар руків`ям міні коси червоного кольору по голові ОСОБА_5 .
Згідно висновку експерта ЧОБ СМЕ №504 від 06.06.2019 у ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: 1. Рубець як наслідок загоєння забійної рани тім`яної ділянки голови. 2. Рубець як наслідок загоєння різаної рани обличчя.
Тілесне ушкодження вказане в п. 1 виникло в результаті дії твердого тупого предмета, можливо внаслідок нанесення удару рукояткою складної міні-коси сторонньою особою. Тілесне ушкодження вказане в п. 2 виникло в результаті дії гостро-ріжучого предмета, можливо внаслідок нанесення удару лезом складної міні-коси сторонньою особою.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи ЧОБ СМЕ № 023 від 26.02.2020, при проведенні дійсної експертизи в межах верхньої частини лівої щоки виявлено рубець у формі косо розташованої (зверху вниз та зліва направо) смуги, яка має форму слабо вигнутої дуги, відкритої доверху. Даний рубець виник як наслідок загоєння бувшої рани, яка у свою чергу виникла внаслідок дії якогось гострого ріжучого предмета, можливо в термін та за обставин, вказаних в фабулі постанови про призначення дійсної експертизи, тобто 25.05.2019.
Враховуючи локалізацію та властивості рубця на лівій половині обличчя ОСОБА_5 комісія приходить до висновку щодо неможливості зникнення або значного зменшення вираженості патологічних змін вищевказаного рубця з часом або під дією не хірургічних засобів.
Таким чином рубець на лівій половині обличчя ОСОБА_5 може бути віднесеним до тяжких тілесних ушкоджень, що невиправно знівечило обличчя.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю та суду показав, що 27.05.2019 року біля 21 години прийшов до магазину , який розташований в с. Лашківка Кіцманського району. На літньому майданчику в той час перебував ОСОБА_5 з іншими особами, який розпивав спиртні напої. Дані особи запропонували йому приєднатися до них, на що він погодився. В ході розпивання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_5 виникла словесна суперечка в ході якої він пішов додому, взяв міні косу та наніс останньому декілька ударів по голові та по обличчю.
Незважаючи на визнання своєї вини обвинуваченим, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та доведена повністю зокрема, показами потерпілого, безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів, висновку експерта, речовими доказами в їх сукупності, з урахуванням наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що він після роботи ішов додому та вирішив зайти в магазин випити пива. Коли присів у альтанці та уже сиділи хлопці та ОСОБА_3 , які випивали пиво. Вони пересіли у інше місце, ОСОБА_3 декілька раз підходив до ОСОБА_5 та просив, щоб він йому купив сигарети, пиво, на що він не витерпів і сказав, щоб він заробив гроші і тоді може купити все, що йому потрібно. Після цього, ОСОБА_3 кудись пішов і повернувся з косою і вдарив його лезом по обличчю та держаком по голові.
Крім того, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні речовими доказами, зокрема:
-постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 07.02.2020 року, а саме: чоловіча сорочка білого кольору з надписом «GNTN» та ручна міні-коса та фототаблицями. (а.с. 50-53)
-постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 07.02.2020 року, а саме: ручна міні-коса. (а.с. 63-64)
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення та визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1ст. 121 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином суд, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя.
Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить його щире каяття.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, є рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.1ст. 121 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, також враховує й фактичні обставини та характер вчиненого злочинного діяння та відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, по місцю проживання характеризується позитивно, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, однак зареєстрований з діагнозом F 10.0, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом F06.8 з 2013 року, думку потерпілого, який просив суворо його покарати.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 237 від 18.03.2020 року ОСОБА_3 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, а виявляє ознаки психічного розладу у формі органічного розладу особистості. За своїм психічним станом він може давати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки психічного розладу у формі органічного розладу особистості, він міг надавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Також, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин та відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, наніс потерпілому тілесні ушкодження, які є небезпечним для життя та потягло за собою тяжкі наслідки, тому суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, та є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67, 121 КК України, ст.ст. 100, 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Речові докази по справі, а саме:
- чоловіча сорочка білого кольору з надписом «GNTN», яка передана на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області - повернути ОСОБА_3
- ручна міні-коса, яка передана на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_3 змінити на тримання під вартою, взявши його під варту з залу суду негайно.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому негайно.

Суддя: ОСОБА_1