КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_5 на 2 місяці, до 13 квітня 2020 року включно.

Рішення суду про продовження тримання ОСОБА_5 під вартою мотивовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України та наявністю обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року.

Апелянт стверджує, що суд ігнорував вимоги Українського законодавства та практику ЄС з прав людини, грубо порушив права обвинуваченого, встановлені Конституцією України, КПК України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Зокрема, суд проігнорував вимоги ст. 178 КПК України та намагався перекрутити зміст цієї статті.
Порушуючи належну правову процедуру продовження строку тримання під вартою, суд не вимагав, а прокурор всупереч ст. 184 КПК України не надав обставин, викладених у цій статті.
Так, прокурором не наведено жодних підтверджень про наявність обґрунтованої підозри та ризиків незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Оскаржувана ухвала суду, на думку апелянта, не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та є незаконною, необґрунтованою і невмотивованою.
Обставини, наведені в ухвалі, не підтверджуються доказами, бо прокурор таких доказів не надав, а висновки, викладені в ухвалі суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченогота його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що на даний час продовжує існувати та значно не зменшилась ймовірність такого ризику як ухилення обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень (ризик переховування), оскільки дії, що ставляться ОСОБА_5 у провину носять суспільно небезпечний характер. ОСОБА_5 висунуто серйозне обвинувачення у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки: за ч.1 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту; за ч.1 ст.258-3 КК України - участь в терористичній організації, які відповідно до класифікації злочинів, визначеній у ст.12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких у разі визнання його судом винуватим передбачено лише реальне позбавлення волі строком до 15 років, без можливості застосування випробувального терміну.

При цьому, суд врахував, зокрема, й професійну приналежність та колишній рід діяльності і досвід роботи обвинуваченого, наявність у нього відповідних знань та навичок, як колишнього начальника розвідувального відділу ЗСУ.

Окрім того, суд вважав, що обвинувачений, який може мати певні зв`язки на тимчасово окупованій території України, опинившись на волі, може переховуватись на тимчасово окупованій території України, у м. Донецьку.

Також суд врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, серед яких є злочин, передбачений ч. 1 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наслідки якої для національної безпеки України оцінюються як значні, що пов`язані із застосуванням насильства, загибеллю людей.

Отже, суд обґрунтовано врахував продовження існування ризику можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування і суду, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, тобто наявність обставини, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Зазначений ризик переховуватися від органів досудового розслідування і суду в сукупності з обставиною щодо тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки держави, на думку колегії суддів є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .

Посилання в апеляції обвинуваченого на недоведеність зазначених в ухвалі ризиків та існування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, є безпідставним, оскільки зазначені в ухвалі суду обставини випливають з характеру пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 .

При цьому при продовженні строку тримання особи під вартою під час судового розгляду суд не може висловлюватись з приводу обґрунтованості підозри, позаяк особі вже висунуто обвинувачення і за наслідками дослідження наданих стороною обвинувачення доказів суд може висловитись з приводу доведеності обвинувачення лише у вироку.

Відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про порушення прокурором та судом вимог ст. 184 КПК України, оскільки у даному провадженні розглядалось питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченогоОСОБА_5 за процедурою, встановленою ч. 3 ст. 331 КПК України, якою передбачено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу строку тримання під вартою, незалежно від наявності клопотань.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення прав обвинуваченого, встановлених Конституцією України, КПК України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, позаяк з матеріалів провадження убачається, що права обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні були забезпечені.
Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 постановлена компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог кримінального процесуального закону, це рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання, та яким надана відповідна оцінка, а також в ухвалі наведені належні й достатні мотиви, якими керувався суд при ухваленні рішення, тобто оскаржувана ухвала відповідає вимогам ст. 370 КПК України, відтак колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляції обвинуваченого на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/1910/2020 Категорія КК: ч. 1 ст. 111 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9