Справа № 751/8636/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/576/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.015.270.110.000.178, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановив:

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення період з 16 лютого 2016 року по 14 липня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено цим же вироком, але щодо них він не оскаржується.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 із-за м`якості призначеного покарання та через неправильне застосування кримінального закону, ухвалити новий і за ч. 3 ст. 189 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Доводи апеляційної скарги прокурора аргументовані тим, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину не визнав, не розкаявся, заходів для добровільного відшкодування заподіяної шкоди потерпілому не вжив, суспільну небезпечність скоєного не усвідомив. Вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких, становить підвищену суспільну небезпечність так як одночасно посягає на життя, здоров`я потерпілого та його майно. Звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України суд у резолютивній частині вироку не вказав про те, що обвинувачений звільняється від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна. Покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України суд вказав на необхідність виконання ОСОБА_6 заходів, передбачених пробаційною програмою, в той час, як положення ст. 76 КК України, в редакції Закону №1492-VIII від 07.09.2016 року, в частині застосування пробаційних програм, набирають чинності тільки з 01 січня 2018 року.

Як встановив суд І інстанції, 05 травня 2015 року, близько 00 год. 10 хв., ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись на дорозі біля знаку «Населений пункт Городня», що на в`їзді до м. Городня, Чернігівської області, вимагали у ОСОБА_11 передачі їм грошових коштів та нанесли останньому удари в різні частини тіла, чим спричинили тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я та заволоділи грошовими коштами в сумі 5000 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Беручи до уваги, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально - етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Окрім врахованих місцевим судом обставин, колегія суддів також враховує, що обвинувачений на сьогодні одружився, влаштувався на роботу, тривалий час з моменту скоєння злочину (більше чотирьох років) нових правопорушень не скоїв.

Одночасно з цим, звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд у резолютивній частині вироку не вказав про звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна. Покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України місцевий суд помилково вказав на необхідність виконання ОСОБА_6 заходів, передбачених пробаційною програмою.

Враховуючи розмір заподіяної потерпілому шкоди, матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , його роль у скоєнні злочину, скоєння злочину вперше, колегія суддів вважає можливим не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 підлягає зміні в частині призначеного додаткового покарання та покладення обов`язків і із нього слід виключити застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного додаткового покарання та покладення обов`язків.

ОСОБА_6 виключити застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4