Дата документу 20.01.2020 Справа № 336/4599/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4599/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/353/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 368 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, повернутий прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000026 від 20 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: при формулюванні обвинувачення зазначено про те, що ОСОБА_7 прохала надати неправомірну вигоду з використанням одночасно наданої їй влади та службового становища, а отримала неправомірну вигоду з використанням лише службового становища і лише за вчинення зазначених в обвинуваченні дій, разом з тим, правова кваліфікації містить вказівку на прохання та отримання неправомірної вигоди за вчинення та не вчинення якихось не визначених в обвинуваченні дій з використанням одночасно і влади і службового становища.

Крім того, формулювання обвинувачення в частині конкретної суми неправомірної вигоди є незрозумілим та невизначеним, оскільки ОСОБА_7 прохала надати їй неправомірну вигоду в сумі 4800 гривень, з яких неправомірною вигодою обвинувачення вважає 2570 гривень, а решта 2230 гривень сума для оплати офіційних платежів, порядок розрахунку яких є незрозумілим, у зв`язку з чим, в обвинуваченні суперечливо сформульовано те, на яку конкретну суму в якості неправомірної вигоди був спрямований умисел обвинуваченої.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий в повному обсязі виконав передбачені ст. 291 КПК України вимоги, оскільки в обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення із зазначенням усіх обставин його вчинення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, в обвинувальному акті наведено всі обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли письмові уточнення до апеляційної скарги, в яких він зазначає, що слідчий в повному обсязі виконав вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, виклав фактичні обставини кримінального правопорушення із зазначенням усіх обставин його вчинення, в обвинувальному акті наведені обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, наведено усі обов`язкові ознаки злочину.

Також зазначає, що суд першої інстанції повинен був лише перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, а не проводити детальний аналіз формулювання обвинувачення, тим самим, посилаючись на обвинувальний акт, суд перевіряв зібрані слідчим під час досудового розслідування докази.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив направити кримінальне провадження до суду першої інстанції.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що зміст обвинувального акту не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не вказано правильну кваліфікацію в частині використання наданої влади чи службового становища, не зрозуміло, який статус має ОСОБА_7 та що саме вона вчинила, разом з тим, обвинувачення повинно бути конкретним.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та підтримала свого адвоката без доповнень.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.
Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.
Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність .

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто в категоричній формі вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Колегія суддів зазначає, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі повернення ж обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів безпідставними висновки суду про те, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України, в частині об`єктивної сторони злочину та спрямованості умислу обвинуваченої.
Так, обвинувальний акт містить посилання на те, що обвинувачена, використовуючи надану їй владу та службове становище виказала прохання та одержала неправомірну вигоду в сумі 4800 гривень за вирішення питання щодо позачергового та безперешкодного отримання паспортів, з яких 2570 гривень в якості неправомірної вигоди для себе, і з огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині того, що прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими, формулювання «з використанням наданої їй влади та службового становища», «за вчинення та не вчинення будь-якої дії», «одержала 4800 гривень, з яких 2570 гривень в якості неправомірної вигоди для себе», на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є порушенням вимог вищезазначеної кримінальної процесуальної норми, і вказані недоліки можуть бути усунуті в судовому засіданні та не перешкоджають можливості призначення справи до судового розгляду.
Інші висновки суду першої інстанції не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки з`ясування обставин справи, в тому числі, щодо способу вчинення злочину та спрямованості умислу обвинуваченої, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.
З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та вона підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2019 року, якою обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, повернутий прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4