Дата документу 01.07.2020 Справа № 333/2604/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/2604/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1233/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 1 липня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою посилаючись на доводи та обґрунтування викладені у клопотанні та матеріали провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на строк на 60 днів до 30.07.2020 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою зазначив, що ухвала суду незаконна та суперечить вимогам КПК України, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, клопотання про продовження застосування запобіжного заходу стороні захисту до початку судового розгляду не вручалось, а було надано в судовому засіданні, що позбавило захисника підготуватися до його розгляду. Також клопотання не містить посилання на матеріали справи, не містить додатків, в тому числі і на підтвердження, що обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність запобіжного заходу. Суду також клопотання вручено в судовому засіданні без додатків. Обґрунтованість підозри в судовому засіданні не досліджувалась, незважаючи на заяву сторони захисту про її необґрунтованість. Звертає увагу, що суд формально заслухав сторони, не дослідив жодного доказу, в тому числі і те, що ОСОБА_9 проживає сім`єю з цивільною дружиною, та матір`ю, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Просить скасувати ухвалу суду від 01.06.2020 року, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У зв`язку із відсутністю клопотання про забезпечення участі апелянта при апеляційному розгляді та відсутністю питань щодо погіршення становища апелянта, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені стороною захисту доводи щодо необґрунтованої підозри та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ч.1 ст.115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне вбивство (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині) двох осіб, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, свідки у вищезазначеному кримінальному провадженні не допитані судом.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просив захисник, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Твердження апелянта,що ОСОБА_9 проживає сім`єю з цивільною дружиною, та матір`ю, і має на утриманні двох неповнолітніх дітей не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б можна було віднести до істотних колегією суддів не встановлено. Так, під час розгляду відповідного клопотання, було оголошено його зміст, вислухані як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, з`ясовані певні обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином доводи сторони захисту на порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції по суті заявленого прокурором клопотання.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено до 30.07.2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4