Справа № 603/13/20
Провадження № 1-кп/603/41/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000163 від 30 листопада 2019 року за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня групи №6 ДНЗ «Бучацьке ПТУ», громадянина України, неодруженого, раніше не судимого,

за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора : ОСОБА_4
особи, стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
виховного характеру: ОСОБА_3
законного представника: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
представника потерпілого: ОСОБА_8
представника Монастириського ВП: ОСОБА_9
представника служби у справах дітей: ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2019 року близько 21:00 години у неповнолітнього ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку в якому він проживає, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Volkswagen Т4» д.н.з НОМЕР_1 , червоного кольору, який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_7 та знаходився неподалік, а саме біля житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Реалізуючи свій злочинний намір, та доводячи його до логічного завершення, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, неповнолітній ОСОБА_3 діючи умисно, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Volkswagen Т4» д.н.з НОМЕР_1 , червоного кольору та подальшим його використанням, 29 листопада 2019 року близько 21:00 год. перебуваючи біля житлового будинку в якому проживає ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Volkswagen Т4» д.н.з НОМЕР_2 , побачив, що він відчинений та сів за кермо, після чого переконавшись, що ключі знаходяться в замку запалювання та всупереч волі власника вказаного транспортного засобу, завів двигун автомобіля та поїхав у центр смт. Коропець Монастириського району. Повертаючись назад, проїжджаючи по вул. Л.Українки заїхав автомобілем у дерево та пошкодив автомобіль, після чого, від`їхав вищевказаним транспортним засобом в лісопосадку, яка знаходиться на території урочища «Когутів», де в подальшому застряг, після чого залишив автомобіль та направився до свого домогосподарства.
Своїми діями неповнолітній ОСОБА_3 завдав потерпілому, ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 46156 грн. 72 коп.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 свою вину з приводу вчиненого суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 29 листопада 2019 року близько 21:00 год. перебуваючи біля житлового будинку в якому проживає ОСОБА_7 , підійшов до автомобіля марки «Volkswagen Т4» д.н.з НОМЕР_2 . Побачивши, що автомобіль відчинений він сів за кермо, після чого переконавшись, що ключі знаходяться в замку запалювання завів двигун автомобіля та поїхав у центр смт. Коропець. Повертаючись назад, проїжджаючи по вул. Л.Українки заїхав автомобілем в дерево, після чого, від`їхав вищевказаним транспортним засобом в лісопосадку, де в подальшому застряг, у зв`язку з чим залишив автомобіль та направився до свого домогосподарства. На даний час у вчиненому кається та не заперечив проти застосування щодо нього примусових заходів виховного характеру.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні просить застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 заходи виховного характеру, віддавши останнього під її нагляд, пояснивши, що останній позитивно характеризується за місцем навчання, громадського порядку не порушує, послушний вказавши, що має реальну можливість забезпечити позитивний вплив на виховання ОСОБА_3 та здійснювати постійний контроль за його поведінкою.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що в листопаді 2019 року прийшовши додому, він взяв із будинку ключі від автомобіля «Volkswagen Т4» та поставив їх у середину автомобіля, для того, щоб згодом відвезти гостей, які перебували у його житловому будинку, додому. Після цього він та його знайомі спільно розпивали алкогольні напої, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не відвозив своїх гостей додому. На наступний день, близько 10:30 год. ОСОБА_7 вийшов на вулицю та побачив відсутність свого транспортного засобу марки «Volkswagen Т4», після чого зателефонував до матері та брата, від яких дізнався, що транспортний засіб у них також відсутній. Після цього потерпілий зателефонував до поліції. Щодо застосування до ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру не заперечив.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру не заперечив.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про застосування заходів виховного характеру підтримала, просить застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд сестри ОСОБА_5 .

Захисник неповнолітного адвокат ОСОБА_6 , представник служби в справах дітей ОСОБА_10 , представник Монастириського відділення поліції ОСОБА_9 підтримали думку прокурора, просили застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд сестри.
Судом встановлено, що крім показань неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання своєї вини, його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30.11.2019 року, згідно якого ОСОБА_7 просить притягнути до відповідальності особу, яка з 29.11.2019 року по 30.11.2019 року викрала його автомобіль марки «Volkswagen Т4», червоного кольору, який стояв на території його домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- даними протоколу огляду місця події від 30.11.2019 року з таблицею ілюстрацій до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 вказав, що автомобіль марки «Volkswagen Т4», червоного кольору стояв на асфальтованому покритті біля його житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду місця події, по лівій стороні від асфальтованого покриття виявлено слід низу взуття;
- даними протоколу огляду місця події від 30.11.2019 року з таблицею ілюстрацій до нього, згідно якого неповнолітній ОСОБА_3 повідомив, що у зв`язку із поломкою залишив автомобіль марки «Volkswagen Т4», червоного кольору, який він викрав із подвір`я ОСОБА_7 , у лісопосадці на території урочища «Кугутів», що знаходиться по вул.Л.Українки. При огляді автомобіля встановлено, що пошкоджені ліва частина автомобіля, задня дверка, права частина автомобіля, передній бампер, права фара. На задній правій частині автомобіля наявні пошкодження, на яких залишки деревини. Також в ході огляду ОСОБА_3 повідомив, що пошкодив даний автомобіль по вул.Л.Українки, в`їхавши в захисні троси та дерево;
- даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 02.12.2019 року, згідно якого ОСОБА_7 вказав, що 29.11.2019 року його, а також ОСОБА_11 разом із дружиною привіз додому ОСОБА_12 . Прийшовши додому, ОСОБА_7 взяв із будинку ключі та документи від автомобіля «Volkswagen Т4» та поставив їх у середину автомобіля, для того, щоб згодом відвезти гостей додому. Після цього вони спільно розпивали алкогольні напої, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не відвозив своїх гостей додому. Близько 10:30 год. ОСОБА_7 вийшов на вулицю та побачив відсутність свого транспортного засобу марки «Volkswagen Т4», червоного кольору, після чого зателефонував до матері, зателефонувавши до якої, потерпілий дізнався що транспортний засіб у неї також відсутній. Після цього потерпілий зателефонував до поліції;
- письмовим поясненням неповнолітнього ОСОБА_3 від 03.12.2019 року, згідно якого останній вказав, що 29.11.2019 року близько 19 год. 00 хв. у нього виник умисел покататися на автомобілі ОСОБА_7 , після чого він пішов до його будинку та побачив, що двері автомобіля відкриті. Після цього він сів в автомобіль та побачивши, що ключі знаходяться в замку запалювання, завів автомобіль та поїхав кататись, а саме поїхав до центру де розвернувся та поїхав назад. В той час як він проїжджав по вул.Л.Українки, не впоравшись з керуванням заїхав у дерево. Злякавшись того, що він пошкодив транспортний засіб, ОСОБА_3 відігнав його у лісопосадку, яка знаходиться на території урочища «Когутів», де він застряг, у зв`язку з чим залишив автомобіль без нагляду;
- даними висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №6.2-182/19 від 16.12.2019 року з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкодження КТЗ внаслідок кримінального правопорушення станом на 30.11.2019 року може складати 46156,72 грн.;
- даними висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1.3-622/19 від 18.12.2019 року, згідно якого, слід низу взуття зафіксований у гіпсовому зліпку та вилучений при огляді місця події за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишений взуттям на праву ногу, яке вилучено у ОСОБА_3 ;
Проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вчинене неповнолітнім ОСОБА_3 суспільно-небезпечне діяння містить ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України суд застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності за ч.1 ст.289 КК України підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилось 16 років.
Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, неповнолітній ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за за ч.1 ст.289 КК України. Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 15 років.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження; передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють.
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
При визначенні виду і строку примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_3 суд враховує його позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, ступінь здатності ОСОБА_5 забезпечити виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою, здатність позитивного впливу, умови проживання ОСОБА_3 згідно акту обстеження умов проживання від 10.12.2019 року, виховання і поведінку неповнолітнього, його ставлення до вчиненого.
Враховуючи наведене, беручи до уваги думку учасників кримінального провадження, те, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, у вчиненому щиро розкаявся, на обліку у службі по справах дітей не перебував, тому суд дійшов висновку про недоцільність застосування найбільш суворого заходу виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього ОСОБА_3 до спеціальної навчально-виховної установи та достатність застосування примусових заходів виховного характеру зазначених у клопотанні прокурора, тому до неповнолітнього ОСОБА_3 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд сестри ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Також, в ході розгляду даного кримінального провадження представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_13 та ОСОБА_3 як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому представник потерпілого просить стягнути солідарно з Підгірної ОСОБА_14 та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 46 156,72 грн. у якості відшкодування матеріального збитку, завданого як власнику автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження транспортного засобу та 200 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування зазначених позовних вимог посилається на те, що внаслідок незнаного заволодіння транспортним засобом неповнолітнім ОСОБА_3 , було пошкоджено належний потерпілому транспортний засіб «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином, потерпілому ОСОБА_7 , завдано матеріальної шкоди у розмірі 46156,72 (сорок шість тисяч сто п`ятдесят шість грн. 72 коп.).

Обгрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, представник потерпілого посилається на те, що до моменту вчинення правопорушення, автомобіль перебував у технічно-справному стані, використовувався позивачем для особистих потреб, та потреб сім`ї. Автомобіль на даний час є технічно не справним, для відновлення попереднього стану, потерпілому потрібно 46156,72 грн., яких у нього немає, що в черговий раз завдає моральної шкоди, переживання. Позивач не може користуватися своїм автомобілем через пошкодження, чим порушено звичайний ритм та уклад сім`ї. У позивача троє дітей, яких він раніше підвозив до школи на автомобілі. Позивач разом із членами сім`ї вимушені користуватися послугами громадського транспорту, таксі, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Внаслідок незаконного заволодіння автомобілем., багато справ, запланованих раніше, позивачу довелося відкласти. Для утримання сім`ї, позивач працює у Республіці Польща та внаслідок незаконного заволодіння автомобілем, був вимушений відкласти роботу, та вживати заходів для відновлення свого порушеного стану, брати участь у слідчих діях, ходити на допити у поліцію, що зайняло багато часу, зусиль та старання, та негативно відбивалося на емоційному стані потерпілого ОСОБА_7 .
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримали.
Неповнолітній ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_5 цивільний позов потерпілого визнали частково, в частині відшкодування матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу.
Цивільні відповідачі ОСОБА_13 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.
Вирішуючи заявлені представником потерпілого цивільні позови, заслухавши думку учасників розгляду даного клопотання, суд зазначає наступне.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов.
Зі змісту висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №6.2-182/19 від 16.12.2019 року, вбачається, що сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкодження КТЗ внаслідок кримінального правопорушення станом на 30.11.2019 року може складати 46156,72 грн.
Відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
Відповідно до ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 24.06.2004 року Коропецькою селищною радою Монастириського району, батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_13 та ОСОБА_3 .
Також, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 навчається у групі №6 ДНЗ «Бучацьке ПТУ» та не має жодного майна на відшкодування завданої шкоди.
Відсутності своєї вини в недостатньо належному догляді та вихованні дитини, батьки ОСОБА_3 всупереч ст. 81 ЦПК України не надали, в судове засідання не з`явились.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме, вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Т4», підлягають до задоволення та з ОСОБА_13 та ОСОБА_3 необхідно солідарно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 46156,72 грн. матеріальної шкоди.
Вирішуючи заявлений представником потерпілого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховуються розяснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тривалість і характер страждань, істотність вимушених змін у житті потерпілого і виробничих стосунках та інш. Також, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд зазначає, що заявлений представником потерпілого розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 грн. є не співмірним з негативними наслідками, які поніс потерпілий, знаходиться за межами того рівня страждань, якого він зазнав у зв`язку із викраденням та пошкодженням його транспортного засобу, і на думку суду не знайшов свого обґрунтованого документального підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Крім того, потерпілим документально не доведено факт лікування та відвідування лікарів та інших вимушених змін його життя, які перелічені у позові та підтверджують завдання йому моральної шкоди на вищевказану суму.
Враховуючи наведене та беручи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також беручи до уваги те, що потерпілим все ж були перенесені моральні страждання, що настали у зв`язку із порушення нормального та звичного способу життя, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, а тому, з урахуванням наведеного та глибини перенесених потерпілим страждань, суд вважає що позовні про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення на суму 5000 грн.
Процесуальні витрати за проведення автотоварознавчої експертизи від 16.12.2019 року на суму 1884,12 грн. та судової трасологічної експертизи від 18.12.2019 року на суму 429,00 грн., підлягають стягненню солідарно з батьків неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_13 та ОСОБА_3 на користь держави у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 372, 376, 498, 501 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження та передачі ОСОБА_3 під нагляд сестрі ОСОБА_5 , строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 про відшкодування майнової та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 , та з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 46 156,72 грн. майнової шкоди та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, зокрема:

- 1884,12 грн. за проведену автотоварознавчу експертизу №6.2-182/19 від 16.12.2019 року;

- 429,00 грн. за проведену судову трасологічну експертизи №1.3-622/19 від 18.12.2019 року.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: транспортний засіб марки «Volkswagen Т4», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1