Дата документу 20.02.2020 Справа № 310/8328/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/493/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/8328/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Осипенко Бердянського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 листопада 2018 року приблизно о 06 годині 04 хвилини в темну пори доби в м.Бердянськ Запорізької області, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Geely MR7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався освітленою зовнішнім електроосвітленням проїзною частиною пр.Східного з боку вул.Лютеранської в напрямку вул.Морської, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя з вул.Грецькою, де в той час в напрямку його руху було ввімкнено червоний сигнал світлофора, який забороняє рух.

В цей же час на перехресті пр.Східного та вул.Грецької на дальній від водія ОСОБА_9 межі перехрестя проїжджу частину пр.Східного на зелений сигнал пішохідного світлофора, що дозволяє рух, почала переходити пішохід ОСОБА_7 , яка рухалась з лівого боку праворуч відносно напрямку руху автомобіля «Geely MR7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час переходу пішоходом ОСОБА_7 проїзної частини пр.Східного зовнішнє електроосвітлення вимкнулось та сигнал пішохідного світлофору змінився на червоний, який забороняє рух.

Наближаючись до освітленого зовнішнім електроосвітленням та сигналами світлофора перехрестя пр.Східного та вул.Грецької, водій ОСОБА_9 мав об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину пр.Східного, однак порушивши вимоги пунктів 12.3 та 16.5 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу та після ввімкнення для нього сигналу світлофора, що дозволяє рух, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка закінчувала перехід проїзної частини пр.Східного та скоїв на неї наїзд.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, з якими її було доставлено до лікарні.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок суду в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами та в частині вирішення цивільного позову скасувати. Призначити йому покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, а матеріали провадження в частині цивільного позову направити на новий розгляд. Свої вимоги мотивував тим, що стягнута з нього судом матеріальна шкода в розмірі 60 000 грн. не відповідає наданим потерпілою чекам, відповідно до яких нею було витрачено на лікування 41 287 грн. 36 коп. Крім того, він є пенсіонером, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вітчима 1942 року народження, отримує пенсію в розмірі 1251 грн. 20 коп. А тому стягнута з нього на користь потерпілої моральна шкода в розмірі 100 000 грн. є занадто великою. При цьому судом не було залучено до справи в якості відповідача страхову компанію, яка повинна виплачувати матеріальну шкоду та 5% моральної шкоди від ліміту. Також, позбавляючи його права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що він систематично возить дітей на огляд та свого вітчима до лікарні на обстеження і надання медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; потерпілу, її представника та прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений, погоджуючись із розміром призначеного йому судом основним покаранням у виді позбавлення волі, заперечував проти призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами обвинуваченого виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Обвинувачений зобов`язаний перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до нього покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Санкцією ч.2 ст.286 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На переконання судової колегії суд першої інстанції, врахувавши сутінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами як міру заходу для попередження вчинення нових злочинів. Адже з урахуванням наслідків, що настали в результаті вчиненого обвинуваченим злочину отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, характеру та мотивів допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху - ненадання дороги та наїзд на пішохода, покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку не досягне мети покарання, визначеної ст.50 КК.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, адже призначене покарання (як основне, так і додаткове) є законним та справедливим, відповідає тяжкості злочину і сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілої колегія суддів вважає слушними виходячи з такого.

Відповідно до правового висновку Великої палати ВС в рамках справи №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_9 автомобіль «Geely MR7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є застрахованим відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/7360243 (а.п. 111), тобто на момент ДТП відповідальність водія ОСОБА_9 була застрахована у встановленому Законом порядку, а страхова сума повністю покриває розмір спричинених збитків. Даний поліс є діючим.

Таким чином матеріальна шкода, яка була заподіяна потерпілій, не підлягала стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки у цьому випадку обвинувачений не є належним відповідачем.

Разом з тим, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7360243 сторонами договору страхування встановлено франшизу, розмір якої складає 2000 грн. (а.п. 111). Відтак дана сума, яка не підлягає сплаті страховою компанією, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, обсягу, глибини і характеру фізичних та душевних страждань, завданих внаслідок отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, завданих внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Між тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості.

Проте, на переконання колегії суддів, стягнутий судом першої інстанції з обвинуваченого на користь потерпілої розмір моральної шкоди явно не відповідає принципам розумності і справедливості. При цьому колегія суддів виходить з того, що у даній дорожньо-транспортній пригоді мала місце частково також винуватість потерпілої, яка на момент зіткнення здійснювала перехід проїжджої частини на заборонений сигнал світлофору. Крім того, суд також повинен виходити і з матеріального становища винної особи. Адже обвинувачений є пенсіонером, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а тому розмір визначеного судом відшкодування моральної шкоди не повинен становити надмірний тягар для обвинуваченого.

Відтак, з огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4