Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/2306/17
провадження №1-кп/279/205/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 ,з секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000937 від 31.05.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень Житомирської області, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 27.05.2017 року близько 22.30 год., перебуваючи поблизу будинку №68 по вул.Грушевського м.Коростень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс один удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю після чого ОСОБА_5 продовжив наносити йому удари ногами по різним частинам тіла, близько п`яти ударів, чим спричинив потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалого розладу здоров`я у вигляді садна в середній частині лівої брови по контуру, синця в ділянці обох повік лівого ока, садна в проекції правого плечового суглобу, 3 саден в проекції правого ліктьового суглобу, уламкового перелому променевої кістки в нижній 1/3 з допустимим зміщенням, перелому шилоподібного відростку ліктьової кістки.

Дії ОСОБА_5 , які виразились в заподіянні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, кваліфіковано за ст.122 ч.1 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 27.05.2017 року близько 22.30 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_6 , який знаходився в лежачому положенні на землі після нанесення йому удару в обличчя невідомою особою, декілька ударів ногами по верхній частині тулуба, чим спричинив потерпілому фізичний біль.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст.126 КК України.

Вказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями потерпілого, свідка, письмовими доказами, дослідженими судом безпосередньо під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнав, заперечив факт вчинення злочину. Дав показання про те, що з потерпілим знайомий, разом працювали, конфліктів з ним не мав. В день події потерпілий в нетверезому стані приїхав до місця його проживання, почав стукати у вікна. Коли він вийшов, то побачив, що стояло двоє незнайомих хлопців, а потерпілий лежав на землі. Коли ті хлопці пішли, він підійшов до потерпілого, підняв його. Потерпілий накричав на нього, бо думав, що його побили його знайомі. Пішов в напрямку магазину «Крапка». На потерпілому ушкоджень не бачив. Потім той прислав СМС - повідомлення, що в нього зламана рука і він буде подавати заяву. Будь-яких ударів потерпілому він не наносив, конфлікту між ними не було. На місці події було темно, освітлення та сторонніх осіб не було.

Надані під час даного судового розгляду показання різняться з тими, що ОСОБА_5 давались під час попереднього судового розгляду, що відображено у вироку Коростенського міськрайонного суд Житомирської області від 05.03.2018 року, однак згідно положень ст.95 ч.4 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, право не свідчити проти себе є однією з основ принципу свободи від самовикриття (ст.18 КПК України), однак такий факт надає суду право критичного ставлення до наданих показань.

Потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що зателефонував ОСОБА_7 і той запросив під`їхати до нього. Він з дружиною приїхав до будинку ОСОБА_8 , постукав у вікно його квартири. Вийшла його дружина, який він повідомив, що ОСОБА_9 обіцяв віддати борг. Та сказала, що віддадуть. До нього підійшло 2-3 осіб чоловічої статі, один з яких запитав, чи він ОСОБА_10 . Коли він відповів, то той вдарив його рукою в обличчя, від чого він впав, почав підводитись. Тоді його вдарили ногою в область грудей. ОСОБА_8 бив ногами по верхній частині тулуба. Він лежав на правому боці, закривав руками обличчя, голову. Побиття тривало 4-5 хвилин. Підбігла його дружина і ОСОБА_8 втік. Відчувши біль в лівій руці, зателефонував куму ОСОБА_11 , який відвіз його до травмпункту, де йому надали медичну допомогу. Лікувався вдома. В той вечір зателефонував ОСОБА_8 , бо дізнався, що той повернувся в Україну. Подія відбувалась в дворі. З ОСОБА_8 був ще один хлопець, який запитав в нього ім`я та вдарив в обличчя, ОСОБА_8 бив ногою.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що її чоловік ОСОБА_13 працював разом з обвинуваченим і той позичив в чоловіка гроші, потім поїхав на заробітки, довгий час його не було в місті. Чоловікові повідомили, що бачили ОСОБА_8 . Той сказав, щоб чоловік до нього під`їхав. Вони під`їхали. Вона розмовляла по телефону, а чоловік пішов. Почула крики та побачила, що чоловіка били троє осіб: двоє побігли, а ОСОБА_8 ще бив ногами чоловіка, який лежав, по тулубу та голові. Подія відбувалась на площадці біля під`їзду будинку ОСОБА_8 (1-ий під`їзд від магазину «Охота і рибалка»). Чоловік показував, що його вікна на 1-му поверсі. Біля під`їзду стояла жінка. Коли вона почала кликати на допомогу, то двоє чоловіків втекли, ОСОБА_8 ще залишився та пішов у під`їзд. В чоловіка були синці, перелом лівої руки.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що 27.05.2017 прийшла додому з дитиною. О 22.30 год. прийшов якийсь чоловік, почав стукати у вікна, щоб вона зателефонувала чоловікові. Вона зателефонувала і той сказав, що скоро буде. Про це вона повідомила того чоловіка, однак він знову стукав у вікна. Тоді вона вийшла надвір і попросила чоловіка заспокоїтись. Навпроти вікна знаходилась лавка, він, знаходячись на ній, кричав, погрожував, вимагав, щоб прийшов чоловік. У дворі було багато людей, бо був святковий день. До нього підійшли якісь хлопці та штовхнули, від чого він впав спиною на лавку, бо був дуже п`яним. Хлопці його пинали, з кишені випав телефон, який вона йому повернула. До нього телефонували дружина та кум. О 23.00-23.10 прийшов чоловік, став виказувати, що її турбували. Потерпілий побіг до автомобіля. Приблизно через годину повернувся з дружиною, вони почали кричати, стукати у вікно, викликати чоловіка. Його дружина була з сином. Вона сказала, що чоловік не вийде та не випустила його. В той вечір чоловік прийшов з вечірньої зміни, подія відбувалась о 23.20-23.30 год. Потерпілий почав стукати у вікна квартири о 22.30-22.40 год., а його дружина з сином прийшли о 01-ій годині.

Як письмові докази вчинення ОСОБА_5 злочину стороною обвинувачення були представлені витяг ЄРДР з КП №0000937 від 31.05.2017 року, сформований 22.06.2017 року, в якому вказані уповноважені на здійснення розслідування слідчі та процесуальні прокурори; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2017 року, в якому зафіксовано повідомлення потерпілого ОСОБА_6 про нанесення йому тілесних ушкоджень громадянином на ім`я ОСОБА_15 ; акт судово-медичного дослідження (обстеження) №120 від 31.05.2017 року, в якому зафіксовані висновки про результати судово-медичного обстеження потерпілого ОСОБА_6 та медичної документації.

Інших доказів стороною обвинувачення подано не було.

Під час судового розгляду, враховуючи, що під час досудового слідства не було проведено судово-медичну експертизу тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, оскільки встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим, судово-медичну експертизу було призначено судом.

На вирішення експерта ставились питання про виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження, їх характер, локалізацію та механізм утворення, ступінь тяжкості, можливість утворення від нанесення ударів кулаками рук та ногами, кількість таких ударів. В розпорядження експерта (згідно ухвали від 10.10.2019 року) було направлено два рентгенівських знімки на ім`я ОСОБА_6 від 27.05.2017 року та 12.06.2017 року. Будь-які інші матеріали експертові не направлялись, фактичні обставини події були зазначені в ухвалі.

Результатом проведеної експертизи є висновок експерта №580 від 18.10.2019 року.

Стороною захисту було зроблено зауваження про недопустимість як доказів Висновку експерта №580 від 18.10.2019 року та покладеного в його основу Акту судово-медичного обстеження №120 від 31.05.2017 року, оскільки обстеження було проведено на підставі виданого ОСОБА_6 неуповноваженою на проведення розслідування даного провадження особою (заступник начальника СВ Коростенського ВП ГУНП ОСОБА_16 ) направлення на судово-медичне освідування і результати такого освідування було покладено в основу експертних висновків, експертом досліджувалась медична документація, отримана та направлена експертові у невідомий спосіб.

Враховуючи, що відповідно до положень ст.242 ч.2 КПК України для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим, для встановлення таких обставин необхідні спеціальні знання, якими ні сторони провадження, ні суд не володіють, лише висновок експерта є єдиним належним доказом, що може підтвердити чи спростувати такі обставини, як тяжкість отриманих особою ушкоджень та механізм їх отримання.

Згідно ст.214 ч.1 КПК України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відомості про слідчих, які уповноважені здійснювати розслідування в конкретному провадженні, вносяться до ЄРДР.

Оскільки витяг з КП №0000937 від 31.05.2017 року не містить даних про те, що ОСОБА_16 був уповноважений на проведення розслідування, вчинені ним процесуальні дії в такому провадженні не можуть вважатись повноважними. Отже, ОСОБА_16 не мав повноважень призначати проведення судово-медичного дослідження (обстеження) потерпілого ОСОБА_6 , тому проведене на підставі такого призначення дослідження (обстеження) як доказ є недопустимим. Не містять надані суду матеріали і даних про джерела та порядок отримання медичних документів, які були досліджені експертом та на підставі яких ним були зроблені вказані в Акті №120 від 31.05.2017 року висновки.

При проведенні призначеної судом експертизи, судово-медичний експерт без відповідного судового доручення використав результати вищевказаного дослідження (обстеження) та поклав його в основу висновків експерта №580 від 18.10.2019 року. Отже, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), що сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», оскільки вказаний Акт як доказ є недопустимим, недопустимим доказом є і Висновок експерта №580 від 18.10.2019 року в частині, що ґрунтується саме на вказаному Акті, оскільки експертом досліджувались і надані судом рентгенівські знімки, добровільно видані потерпілим.
Однак, проведеною експертизою не підтверджено, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості уламковий перелом променевої кістки в нижній треті з допустимим зміщенням, перелом шилоподібного відростку ліктьової кістки, утворились в результаті нанесення потерпілому ударів, а отже є умисними, оскільки відповідно до висновку №580 більш імовірним є механізм утворення вказаних ушкоджень при умові падіння з упором на область нижньої треті передпліччя і розгорнуту кисть.

Правом допиту експерта з метою роз`яснення зроблених висновків сторони не скористались.

Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, які визнані судом допустимими, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 умисно спричинив ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В той же час, потерпілий та свідок ОСОБА_12 дали показання про те, що обвинувачений наносив потерпілому удари ногами по верхній частині тулуба, коли той впав від удару в обличчя, нанесеного невідомою особою.

Проведеною експертизою встановлено, що більш вірогідним є отримання виявлених у потерпілого переломів під час падіння, можливість їх отримання від нанесених ударів не підтверджено.

Враховуючи, що сам потерпілий дав показання про те, що він впав від удару в обличчя, який йому було нанесено невідомою особою, від нанесених ОСОБА_5 ударів не падав, то можливість необережного спричинення ОСОБА_5 потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень також не доведена.

Враховуючи, що обвинуваченням суду не представлено допустимих та належних доказів, що підтверджували б кількість, вид, характер та тяжкість заподіяних потерпілому ушкоджень, однак встановлено, що ОСОБА_5 умисно наніс потерпілому декілька ударів, то суд вважає доведеним, що обвинувачений завдав потерпілому умисні побої, тому його дії слід кваліфікувати саме за ст.126 КК України.

Така кваліфікація дій обвинуваченого не порушує його права на захист, оскільки обвинувачення судом змінено в частині кваліфікації правопорушення, що покращує становище обвинуваченого, оскільки злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України є злочином середньої тяжкості, а передбачений ст.126 КК України злочином невеликої тяжкості.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_5 працездатного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин невеликої тяжкості.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді штрафу, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, суд зауважує про наступне: враховуючи, що попередній вирок відносно ОСОБА_5 , ухвалений за результатами судового розгляду аналогічного обвинувачення, не було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то відповідно до положень ч.2 ст.416 КПК України застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання не допускається, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду (постанови в справах №№137/2191, 644/4252/15-к, 739/2035/16-к, 742/1671/16-к, 414/686/16-к, 414/1217/14-к).

Так, попередній вирок суду, яким ОСОБА_5 було визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст.126 КК України, прокурором оскаржувався через неповному судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, а не через необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворішого покарання, за результатами апеляційного перегляду попереднього вироку висновків про необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання зроблено не було (вирок було скасовано через відсутність в підготовчому засіданні потерпілого, який не був належним чином повідомленим про час та місце його проведення), тому в такій правовій ситуації взагалі відсутні правові підстави для кваліфікації вчиненого ОСОБА_5 відповідно до пред`явленого його обвинувачення та посилення попередньо призначеного покарання.

Крім цього, на час ухвалення даного вироку виникли обставини, які є підставою для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Так, на час розгляду справи минули строки, передбачені ст.49 ч.1 п.1 КК України, оскільки з моменту вчинення ним злочину минуло 2 роки 7 місяців. Під час судового розгляду виникли обставини, передбачені ст.49 ч.2 КК України, оскільки ОСОБА_5 без дозволу суду залишив місце свого проживання та виїхав за межі країни, тобто ухилився від суду, в зв`язку з чим його було оголошено в розшук. Періодом такого ухилення є період з 12.03.2019 року (неприбуття в судове засідання без поважних причин, наслідком чого було застосування до нього приводу, оголошення розшуку 05.07.2019 року) по 30.09.2019 року, коли суд було повідомлено про встановлення місця знаходження ОСОБА_5 та закриття розшукової справи), що становить 6 місяців 18 днів.

Оскільки з 30.09.2019 року перебіг давності відповідно до ч.2 ст.49 КК України відновився, то станом на 28.12.2019 року з дня вчинення злочину, за виключенням 6 місяців 18 днів, минуло 2 роки 13 днів.

Враховуючи вказану обставину, ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі ст.74 ч.5 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, від якого на підставі ст.74 ч.5 КК України звільнити в зв`язку з закінченням визначених ст.49 ч.1 п.1 КК України строків давності.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1
Копія згідно оригіналу