ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/462/20 Справа № 176/1791/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000269, №0001203 за апеляційним скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_12 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, студента 2 курсу денної форми навчання ПТУ № 6 м. Дніпро, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 882,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а всього 20 882 грн.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не одруженого, студента 3 курсу Західно-Дніпровського ПТУ, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, а ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вчинених за наступних обставин.

Приблизно о 22 годині 30 хвилин 20.12.2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 разом з іншими особами, перебуваючи на вул. Я.Мудрого в м. Жовті Води, поблизу кафе «Джина» порушували громадський порядок, намагаючись пошкодити огорожу закладу.

У вказаний час ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під`їхали до кафе «Джина» на транспортному засобі ЗАЗ «Славута» 310307 р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_15 , зупинилися та зробили зазначеним особам зауваження з приводу їх поведінки.

ОСОБА_8 не реагуючи на зауваження, почав висловлюватися нецезурною лайкою відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , після чого останні вийшли з транспортного засобу, та між ними та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник раптовий намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом ЗАЗ «Славута» 310307 р.н. НОМЕР_1 .

ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи, що він не має відповідного права на володіння транспортним засобом, всупереч волі потерпілого ОСОБА_13 підбіг до транспортного засобу та скориставшись відсутністю поряд останнього через незачинені водійські двері проник до салону вищевказаного автомобіля, після чого продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання запустив двигун транспортного засобу, привів його у рух та почав пересуватися на ньому по вулицях м. Жовті Води.

Таким чином ОСОБА_8 приблизно о 22 годині 30 хвилин 20.12.2017 року, незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки ЗАЗ 1103 Таврія - Славута 1.2 Стандарт 5 МТ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, власником якого являється ОСОБА_16 та який перебував у користуванні потерпілого ОСОБА_13 , заподіявши останньому матеріальний збиток на загальну суму 32 066, 95 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування висунуто обвинувачення в тому, що приблизно о 19 годинні 25 хвилин 25 березня 2018 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 разом із своїм знайомим ОСОБА_9 , перебуваючи біля магазину «Славутич», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Ярослава Мудрого, будинок 1 А, побачили велосипед марки «Україна» червоного кольору, який належав раніше невідомому їм ОСОБА_12 .

Після чого ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 вирішили таємно заволодіти вищевказаним велосипедом.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 перекотили вищевказаний велосипед за господарську споруду, розташовану у дворі за магазином «Славутич» та самі залишилися у зазначеному дворі.

Через декілька хвилин до них підійшов раніше невідомий ОСОБА_12 , який вийшов з магазину «Славутич» в пошуках свого велосипеду, та виявив його за господарською спорудою. Взявши свій велосипед, він намагався з ним піти.

В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомивши, що їх дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, виявлені потерпілим ОСОБА_12 , вирішили здійснити напад на потерпілого з метою заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 бризнув в обличчя потерпілому ОСОБА_12 невстановленою речовиною, наніс множинні удари руками в область голови та тулубу потерпілого, від чого потерпілий впав на землю.

Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжили наносити потерпілому, який лежав на асфальтовій поверхні двору, множинні удари руками та ногами по голові та тулубу.

В результаті завданих ударів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_12 завдано тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна на шкірі обох повік правого ока, синця на шкірі обох повік лівого ока, синця на шкірі в області правої вилиці, забою грудної клітки.

Тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_12 - забій грудної клітки, потягло за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 3 тижні (21 день), і за цією ознакою згідно п. п. 2.3.1. «а» та 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р., відноситься до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження, у виді - синців і саден інших вказаних локалізацій мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за ознакою згідно п. п. 2.3.1. "а" та 2.3.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, із застосуванням насильства, небезпечного і здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , заволоділи майном ОСОБА_12 , а саме велосипедом марки «Україна», вартість якого становить 2 224,00 гривень, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування за даним епізодом було кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, тобто як розбій напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 при яких потерпілим отримано тілесні ушкодження суд першої інстанції кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому зазначено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України розслідується у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого, відповідно до положень ст. 477 КПК України, проте такої заяви від потерпілого ОСОБА_12 не надходило.

ОСОБА_9 виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Також суд першої інстанції змінив обвинувачення ОСОБА_8 , перекваліфікувавши скоєне на ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна. Обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України суд визнав необґрунтованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 при яких потерпілим отримано тілесні ушкодження суд першої інстанції також кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому також зазначено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України розслідується у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого відповідно до положень ст. 477 КПК України, проте такої заяви від потерпілого ОСОБА_12 не надходило.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити, пом`якшити призначене покарання та у відповідності до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди просить залишити без розгляду.

На думку апелянта, всупереч вимогам закону, судом першої інстанції не враховані як обставини, що пом`якшують його покарання: визнання ним вини в скоєних правопорушеннях та щире каяття; добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_12 завданої матеріальної та моральної шкоди. Вважає, не враховано думку потерпілого ОСОБА_12 щодо призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Зазначає, що навчається в ПТУ № 6 м. Дніпра з денною бюджетною формою навчання з 31.08.2018р. по 30.06.2020р. і до захисту диплому залишилося 6 місяців. В разі ж позбавлення волі він буде позбавлений можливості отримати професію, що негативно вплине на його майбутнє.

Вказує, що у вироку суду зазначено, що він визнав цивільний позов ОСОБА_13 повністю, але попри негативні наслідки від злочину для потерпілого не відшкодував їх, що було прийнято до уваги при визначенні йому міри покарання. Зазначає, що ніколи не визнавав цивільний позов, заявлений ОСОБА_13 , оскільки вважав розмір його вимог таким, що не підтверджений відповідними доказами.

Апелянт вказує, що висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 55.2018 від 06.07.2018р. була визначена середня ринкова вартість автомобіля марки, моделі ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого вартість колісного транспортного засобу, а саме марки ЗАЗ 1103 Таврія-Славута без врахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався, зберігався станом на 20.12.2017р. становить 32 066,95 грн. В своїй позовній заяві ОСОБА_13 зазначив, що в його володінні та користуванні знаходиться автомобіль ЗАЗ 1103 Таврія-Славута 1.2, Стандарт МТ р.н. НОМЕР_1 .

Посилається, що у мотивувальній частині вироку суду, зазначеному висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 55.2018 від 06.07.2018р, протоколі огляду транспортного засобу від 20.12.2017р. та позовній заяві ОСОБА_13 зазначені різні моделі автомобіля ЗАЗ, що впливає відповідно на правильність вартості. Реєстраційне посвідчення транспортного засобу, відносно якого мало місце інкриміноване йому правопорушення, не було надано і судом досліджено не було.

Також апелянт зазначає, що в момент вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України він був тверезий, спиртні напої вживав вже після того, як залишив автомобіль і до свого затримання співробітниками поліції. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість № 141 від 21.12.2017р. відповідно до якого він перебував у стані алкогольного сп`яніння, не може бути, на його думку, допустимим доказом, оскільки правопорушення було вчинене 20.12.2017р. о 22 год. 30 хв., а огляд проводився 21.12.2017р. о 01 год 40 хв., тобто більше ніж через 3 години після його скоєння.

- прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотнім порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованим виправданням обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалити свій обвинувальний вирок, яким визнати винуватими:

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 289 КК України відповідно до висунутого прокурором обвинувачення в обвинувальному акті.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць із конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України відповідно до висунутого прокурором обвинувачення в обвинувальному акті.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 11.06.2018 року з потерпілим ОСОБА_12 , оскільки вказаний протокол не підписано спеціалістом ОСОБА_17 .

Вважає такий висновок незаконним, оскільки підставою для визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 стала якість змісту документу, складеного у ході процесуальної дії, а не порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення.

Зазначає, що до зазначеного протоколу мається додаток флеш-накопичувач з відеофіксацією слідчої дії, тобто всього слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 , яку здійснював спеціаліст ОСОБА_17 , та на початку слідчої дії про це було слідчим наголошено для відома усіх учасників.

На думку прокурора, покази надані в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_12 суд оцінив виключно ті, в яких потерпілий намагався висловити свою життєву позицію, що йому шкода обвинувачених.

Зазначає, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_18 , які могли істотно вплинути на його висновки.

Апелянт вважає, що судом не взято до уваги: протокол проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_8 від 14.06.2018 року; протокол проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_9 від 14.06.2018 року; протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_18 від 11.06.2018 року. Вказаним доказам суд не дав оцінку.

Вважає невірною кваліфікацією дій ОСОБА_8 , остільки це не відповідає формулюванню обвинувачення, згідно якої вбачається, що ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, завдали легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , що спричинили короткочасний розлад здоров`ю, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_12 . Легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, притаманні при вчиненні розбою.

На його думку, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повністю доведено зібраними під час досудового розслідування доказами, які надавалися для дослідження суду з боку сторони обвинувачення прокурором.

- потерпілий ОСОБА_12 просить даний вирок відносно ОСОБА_8 змінити, пом`якшити призначене покарання, та згідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що ОСОБА_8 судом обрана надто сувора міра покарання. Перебування ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі не є необхідною мірою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які просили апеляційну скаргу сторони обвинувачення задовольнити частково, скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, потерпілого ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляційну скаргу та взагалі просив виправдати обвинувачених, захисника ОСОБА_10 , яка повністю підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та просила її задовольнити, захисника ОСОБА_11 , який просив вирок відносно ОСОБА_9 залишити без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив вирок відносно нього залишити без змін, дослідивши документи, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора та потерпілого ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Апеляційний суд у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини особи, повинен ґрунтуватися на досліджених з дотриманням вимог закону та детально проаналізованих доказів по справі, належній їх оцінці, як кожного окремо доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що існує невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, судом першої інстанції під час судового розгляду не з`ясовано належним чином вартість викраденого автомобіля, адже є слушною думка ОСОБА_8 про те, що у мотивувальній частині вироку суду, висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 55.2018 від 06.07.2018р, протоколі огляду транспортного засобу від 20.12.2017р. та позовній заяві ОСОБА_13 зазначені різні моделі автомобіля ЗАЗ.
Вказане відповідно впливає на правильність вирішення цивільного позову.
Крім цього, в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що він не згоден з тим, що обвинувачені спільно, відкрито заволоділи його велосипедом. Вважає, що ними було скоєно таємну крадіжку його велосипеда, який був схованим за будівлю. Коли він віднайшов свій велосипед, то подальша конфліктна ситуація відбулась із-за дівчини, яку ніби-то образив ОСОБА_12 . Потерпілий з приводу крадіжки велосипеда пояснив, що не має до обвинувачених претензій, а також зазначив, що розбійний напад відносно нього обвинувачені не скоювали. Не згоден він і з ролю кожного з обвинувачених, як зазначено в обвинувальному акті.
Тобто, обставини скоєного обвинуваченими, роль кожного, та направленість умислу, в цій частині також потребують належної перевірки та оцінки.
Прокурори в апеляційному суді прохали повернути матеріали провадження на новий судовий розгляд.
Перевіривши надані матеріали справи, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, належним чином не дослідив усі докази по справі, не перевірив доводи як обвинувачених, захисту, так і потерпілого, а тому зробив передчасні висновки у вироку, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимоги процесуального закону належним чином не виконав, що перешкодило ухвалити обґрунтоване рішення.

В зв`язку з цим, судове рішення не можна визнати законним.
Згідно зі ст. ст. 409, 410, 411, 412 КПК України, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог Закону, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно встановити обставини скоєння (чи не скоєння) інкримінованих злочинів, чітко встановити ролі кожного з обвинувачених, мотив та направленість умислу, детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового розгляду, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілого та обвинуваченого, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість, достовірність та достатність, після чого ухвалити рішення, яке б ґрунтувалось на вимогах Закону.
Виходячи з викладеного вище, апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409-412, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_12 та прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4