Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________16.06.2020
Справа № 490/8382/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003368, внесеного 30.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, є громадянином України, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003368, внесеного 30.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 14.06.2020 року, оскільки ризики, які існували на момент обрання даного запобіжного заходу, не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинувачених щодо виконання ними своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п. п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Підставою вважати такий ризик реальним є та обставина, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є знайомими обвинуваченому, та не були допитаними у судовому засіданні. Крім того, не допитаним у провадженні є і потерпілий ОСОБА_10 ;

- вчиняти інше кримінальне правопорушення, підставою є те, що ОСОБА_7 раніше судимий раніше судимий, на теперішній час має не зняту та непогашену судимість за скоєння насильницького майнового злочину, новий злочин, в якому обвинувачується на даний час, вчинено під час випробувального терміну, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину на території Інгульського р-ну м. Миколаєва, який був скоєний за годину до події кримінального правопорушення, що розглядається судом, обвинувальний акт знаходиться на розгляді у Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені.
Захисник зазначив, що продовження запобіжного заходу не може ґрунтуватись лише на підозрі у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, оскільки протягом більше двох ніж років реальні перебування його підзахисного під вартою, підстави продовження обраного запобіжного заходу істотно знизилися. Захисник зауважив, що ризик вчинення нового кримінального правопорушення не може підтверджуватись лише наявністю обвинувального акту. ОСОБА_11 просив суд змінити обраний запобіжний захід відносно його підзахисного на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_4 також заперечувала щодо клопотання прокурора та просила змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, вказані прокурором жодним чином, на її думку, необґрунтовані. Захисник зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою більше 2 років, є інвалідом дитинства і страждає на хронічне, яке з перебігом часу та перебуванням в умовах слідчого ізолятору має прояви загострення та погіршує його стан здоров`я. Просила суд змінити обраний запобіжний захід відносно її підзахисного на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.
Суд, вислухавши думку, прокурора, захисників та обвинувачених, приходить до наступних висновків по заявленим клопотанням.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.9Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Крім того, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
Обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З контексту ст.177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги доводи прокурора та приходить до висновку, що на теперішній час існують ризики, передбаченіст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України у період відбуття іспитового строку за попереднім вироком суду. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м.Миколаєва, що підтверджується наявним в матеріалах справи запитом про надання дозволу на їх доставку в Ленінський районний суд м.Миколаєва із ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" на весь період розгляду справи.
З огляду на викладене та беручи до уваги відомості про особу обвинувачених, тяжкість інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, з врахуванням того, що обставини по справі з часу обрання та продовження запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, що, на думку суду, на теперішній час позбавляє можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Таким чином, суд приходить до висновку, що з метою запобігання ризикам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим і виправданим продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
Крім того, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08.05.2020 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін. Згідно якого, Миколаївський апеляційний суд дійшов висновку, що ризики, на які посилався суд першої інстанції, а саме можливість впливати на потерпілого та свідків у кримінальному упровадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення,є вірними. Також, Миколаївський апеляційний суд спростував твердження апелянта, щодо скасування ухвали суду, а саме наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця мешкання і реєстрації та інші характеризуючи дані, та погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам. Також судом враховано відсутність відомостей щодо неможливості перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в умовах СІЗО м. Миколаєва.
Відтак, суд, керуючись ст.ст.178, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжні заходи у виді тримання під вартою, продовживши його строк, а в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, слід відмовити.
Доводи захисників в обґрунтування заперечень проти існування наведених прокурором ризиків суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для продовження тримання під вартою.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 09.08.2020 року включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 09.08.2020 року, включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 09.08.2020 року, включно.
У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1