У Х В А Л А

Справа № 755/9785/17

Провадження № 1-кп/755/385/20

"14" лютого 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2017 за № 0000020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою

У провадження суду надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні з огляду на, що, у ньому, було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Позиція сторін

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, про що власне указує ухвала КАС від 06.11.2019 в цій справі, у той час, як підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Зокрема прокурор вказує, що на стадії підготовчого судового засідання суд наділений повноваженнями перевірити його відповідність лише положенням ст. 291 КПК України, а не надавати оцінку відомостям, отриманим під час досудового розслідування. Також зазначає, що копію обвинувального акту разом з реєстром матеріалів досудового розслідування вручено підозрюваному ОСОБА_7 та його захисникам шляхом направлення в порядку ст. 136 КПК України, так як останні відмовились їх отримувати під розписку в порядку ст. 293 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_5 у судовому засіданні висловила позицію, про те, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як не містить належний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, про що валсне указує ухвала КАС від 22.01.2018.

Також, цей захисник відмітила, що наявний у провадженні реєстр не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.

З огляду на, що подала відповідне клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, у порядку ст. 314 КПК України.

Інші учасники провадження зі сторони захисту клопотання захисника ОСОБА_5 підтримали, просили задовольнити з підстав, указаним останьою у її письмовому клопотанні з цього питання.

Крім цього, даним захисником подано, у порядку ч. 11 ст. 182 КПК України, клопотання про повернення застави унесеної за ОСОБА_7 заставодавцю, а від АТ «Універсал Банк» надійшло клопотання згдіно ст. 174 указаного Кодексу, про скасування арешт накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від 24.03.2017 у справі № 522/5160/17 на земельну ділянку кадастровий номер 02 046 5370, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження та розпорядження.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що, згідно ст.ст. 315, 316 КПК України, справа, підлягає призначенню до судового розгляду, з огляду на таке.

Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Щодо доводів сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК, то слід зауважити наступне .

Як вбачається зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК, зокрема ст. 291 КПК України, та чи не містить він положення, що суперечать одне одному, водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Підстава для повернення обвинувального акта прокурору визначена в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, зазначені у його тексті прокурором, який затверджував зазначений акт, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення.

У реєстрі матеріалів до обвинувального акта прокурором викладено рух та сутність вчинених на стадії досудового розслідування слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, як прямо передбачено законом, фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються в такій формі і в такому об`ємі, в тому числі щодо способу вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного досудового розслідування.

Посилання сторони захисту на неконкретність обвинувачення, суд відкидає, оскільки в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати ті обставини, які не були нею встановлені. На думку суду формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор, при цьому суд не може вийти за межі підготовчого судового засідання, під час якого фактичні обставини справи не досліджуються.

У той час, як питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, у т.ч. питання того, чи уповноважений суб`єкт вручав підозру обвинуваченому ОСОБА_7 , як адвокату, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті. За змістом кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням.

Щодо ухвал КАС на які посилається, як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, то слід відмітити, що вони не стосуються обвинувального акту складеного 18.12.2019 прокурором АРК ОСОБА_3 , тобто цього, відповідно і не можуть нести у собі імперативних вимог відносно останнього.

Тим паче, що в ухвалі КАС від 06.11.2019 судом апеляційної інстанції було указано, що з матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт відповідає положенням ст. 291 КПК України, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Недоліки відмічені в ухвалі КАС від 22.01.2018 усунуто, а саме те, що з обвинувального акту не зрозуміло в межах якого висунутого особам обвинувачення суду першої інстанції здійснювати судовий розгляд, адже обвинувальний акт складений 18.12.2019 прокурором АРК ОСОБА_3 містить у собі відповідне формулювання обвинувачення (аркуші обвинувального акту 6-10 (відносно ОСОБА_7 ), 10-16 (стосовно ОСОБА_6 ) в якому з достатнім ступенем детальності окреслено межі висунутого обвинувачення кожному з обвинувачених.

Також в ухвалі КАС від 22.01.2018 указувалося на те, що попередній обвинувальний акт містить розбіжності в зазначенні суми отриманої кожним з обвинувачених неправомірної вигоди, що суперечить викладенню обставин правопорушення, разом з тим, і цей недолік не є дійсним, так як обвинувальний акт складений 18.12.2019 прокурором АРК ОСОБА_3 таких прямих протиріч в сумах не містить (співставлялося сформоване обвинувачення згідно обвинувального акту 6-10 відносно ОСОБА_7 та 10-16 стосовно ОСОБА_6 .

У цьому випадку, виходячи з конкретних обставин справи, ступінь "детальності" інформування обвинувачених на переконання суду є достатнім для повного розуміння ними суті висунутого проти них обвинувачення, який у свою чергу є достатнім для підготовки адекватного захисту, тобто у цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченим інформації цілком і повністю кореспондується з п. "b" ч. 3 ст. 6 КЗПЛ.

Також слід відмітити, що з наданих суду матеріалів слідує, що копію обвинувального акту особисто було отримано ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , тобто обвинуваченими, та захисниками ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , а захисникам ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 копію обвинувального акту було направлено на їх електронні адреси, відповідно говорити про порушення вимог ст. 293 КПК при відсутності клопотань з боку сторони захисту з цього питання у суду підстав немає.

Як наслідок, Суд констатує, що цей обвинувальний акт складено 18.12.2019 прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

У світлі чого судом проведено підготовку до судового розгляду у ході якої, відповідно до ст. 315 КПК України, вирішено питання, пов`язані власне з такою підготовкою визначені п.п. 1-5 ч. 2 указаної статті зазначеного Кодексу.

Так, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов"язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільнити у використанні своїх процесуальних прав.

Серед іншого, визначено, що зазначене судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

Щодо клопотання ОСОБА_5 про повернення застави унесеної за ОСОБА_7 заставодавцю, то слід зауважити, що для урегулювання указаного питання Суд власне має вирішити питання чи підлягають поверненню кошти, внесені як застава, у разі припинення строку дії обов`язків, покладених слідчим суддею на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави.

Вирішуючи зазначене питання, Суд проаналізував такі обставини: (а) мету та суть запобіжного заходу у вигляді застави; (б) обов`язки підозрюваного, виконання яких забезпечує застава, та строк їх дії; (в) правові наслідки припинення строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного слідчим суддею; (г) підстави припинення застави.
(а) Мета та суть запобіжного заходу у вигляді застави
З метою досягнення дієвості кримінального провадження нормами КПК передбачено застосування заходів забезпечення цього провадження, одним з яких є запобіжні заходи (частина 1, пункт 9 частини 2 статті 131 КПК).
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, зокрема, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК (частина 1 статті 177 КПК).
Застава як один із запобіжних заходів полягає у внесенні коштів на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (частина 1 статті 182 КПК).
Отже, застава має забезпечувати дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
(б) Обов`язки підозрюваного, виконання яких забезпечує застава, та строк їх дії
Заявник вважає, що суттю застави є забезпечення виконання підозрюваним виключно обов`язків, покладених слідчим суддею.
Суд не погоджується з таким твердженням з огляду на таке.
Застава забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків (частина 1 статті 182 КПК).
Обов`язки підозрюваного визначені в частині 7 статті 42 КПК, зокрема, це прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду. Ці обов`язки покладаються на підозрюваного, виходячи з його процесуального статусу - статусу підозрюваного. Строк дії цих обов`язків співпадає з часом перебування особи у статусі підозрюваного та їх виконання не залежить від застосування до підозрюваного запобіжного заходу (крім обов`язків, передбачених пунктом 2 частини 7 статті 42 КПК). Разом з тим саме з метою забезпечення виконання у тому числі і цих обов`язків для забезпечення дієвості кримінального провадження за наявності, зокрема, відповідних ризиків до підозрюваного можуть застосовуватися запобіжні заходи, зокрема, застава.
Пунктом 2 частини 7 статті 42 КПК окремо визначено обов`язок підозрюваного виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Ці обов`язки визначені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК та покладаються на підозрюваного слідчим суддею при застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, за умови доведення прокурором наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, з метою необхідності запобігання цим ризикам (частина 5 статті 194 КПК). Такі обов`язки покладаються на строк не більше двох місяців, який може бути продовжений (частина 7 статті 194 КПК).
Суд окремо звертає увагу на правову конструкцію норми частини 5 статті 194 КПК, яка містить імперативний припис щодо зазначення слідчим суддею про обов`язок підозрюваного (без визначення строку цього обов`язку) прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади при застосуванні до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Окремо від цього слідчий суддя зобов`язує підозрюваного виконувати один або декілька обов`язків, передбачених пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК (на строк не більше двох місяців).
Обов`язки підозрюваного, визначені статтю 42 КПК, в тому числі прибувати за викликом уповноваженої особи, та ті, що передбачені статтею 194 цього Кодексу, не є взаємовиключними чи альтернативними.
Згідно до частини 8 статті 182 КПК неявка належним чином повідомленого підозрюваного за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин або порушення інших покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків є окремими підставами для звернення застави в дохід держави.
Отже, застава забезпечує виконання підозрюваним обов`язків, покладених на підозрюваного як процесуальним законом, так і обов`язків, покладених слідчим суддею, що передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК.
Суд звертає увагу, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави був визначений ОСОБА_7 для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК, та окремо на нього були покладені процесуальні обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК. При внесенні застави заставодавцем було достовірно відомо, виконання яких процесуальних обов`язків, забезпечує застава, і строк, яких саме обов`язків був визначений слідчим суддею.
З наведених вище підстав Суд не приймає доводи про те, що суттю застави є забезпечення виконання підозрюваним виключно обов`язків, покладених слідчим суддею.
(в) Правові наслідки припинення дії обов`язків, покладених слідчим суддею
На думку автора цього звернення, припинення дії обов`язків, покладених на підозрюваного слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, є припиненням запобіжного заходу у вигляді застави.
Суд вважає такий висновок помилковим з таких підстав.
Правові наслідки припинення дії обов`язків, покладених на підозрюваного слідчим суддею при застосування запобіжного заходу у вигляді застави, визначені частиною 7 статті 194 КПК.
Так, після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Тобто в такому разі скасовуються лише обов`язки підозрюваного, передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, а не запобіжний захід у вигляду застави в цілому.
У даному випадку, з моменту припинення строку дії покладених слідчим суддею обов`язків, застава забезпечує виконання обов`язків, покладених на підозрюваного КПК.
Припинення строку дії цих обов`язків не визначена як підстава для припинення застави.
(г) Підстави припинення застави
Застави, яка не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (частина 11 статті 182 КПК).
Як зазначалось вище, процесуальний закон не обумовлює строк дії запобіжного заходу припиненням строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного слідчим суддею, припинення дії ухвали.
З цього слідує, що обов`язки, покладені слідчим суддею, є строковими, а застава, яка забезпечую виконання процесуальних обов`язків, не є обмеженою конкретним строком. Такий висновок підтверджується, зокрема, змістом частини 6 статті 181, частини 7 статті 194, частини 4 статті 196, статтями 197 та 211 КПК. Цими нормами визначається строковість затримання, запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, а також обов`язків, покладених слідчим суддею відповідно до статті 194 КПК.

Застава припиняється у разі її скасування, зміни на інший запобіжний захід, постановлення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження (статті 203 КПК).

У цьому провадженні не надані докази припинення застави, зазначені в статті 203 КПК.

Отже, відсутні підстави для її повернення заставодавцю.

З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку, що застава не повертається у разі припинення строку дії обов`язків, покладених слідчим суддею на підозрюваного при застосування запобіжного заходу у вигляді застави.
З цих підстав Суд відхиляє указане клопотання адвокатки ОСОБА_5 щодо поврененя застави заставодавцю.
Щодо клопотання Акціонерного товариства «Універсал Банк» про скасуваня арешту з майна, то слід указати таке.

Саме звернння подане заявником, у порядку ст. 174 КПК умотиване тим, що 24 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , на нежитлову будівлю (господарчий блок), за адресою АДРЕСА_3 та, зокрема, на земельну ділянку кадастровий номер 02 046 5370, що належать на праві власності ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаного майна, однак, на дату винесення ухвали про накладання арешту, вказана земельна ділянка за кадастровим номером 02 046 5370, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належала на праві власності іншій особі, а саме Акціонерному Товариству «Універсал банк» (Акціонерне товариство «Універсал банк» є правонаступником ПАТ «Універсал банк, що підтверджується витягом зі статуту), що підтверджується: свідоцтвом на право власності на майно від 24 березня 2011 року за реєстровим №1847, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 виданого на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №17797757, затвердженого начальником Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_13 26 листопада 2010 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №986660 від 30 липня 2012 року.

При цьому, що як указує заявник, вказане майно перебувало в іпотеці АТ «Універсал банк» відповідно до договору іпотеки від 23.08.2007 року зареєстрованого в реєстрі №3858, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №35-1/738К-07 від 23.08.2007 року було передано житловий будинок, загальною площею 262,3 кв.м, житловою площею 139,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,010 га, з кадастровим номером 02 046 5370, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали іпотекодавцю ОСОБА_7 , однак, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 покладених на себе зобов`язань за кредитним договором, вказане майно 15 жовтня 2010 року було реалізовано в ході проведення виконавчих дій для забезпечення вимог кредитора, що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, за результатами яких власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,010 га, з кадастровим номером 02 046 5370, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , став ПАТ «Універсал банк» (м. Київ, вул. Автозаводська буд. 54/19).

Про наявність вказаного арешту на земельній ділянці, власнику АТ «Універсал банк» стало відомо з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.11.2019 року (189293499).

АТ «Універсал банк» вважає, що накладений арешт на земельну ділянку порушує його конституційні права як власника на вільне користування своїм майном, оскільки він не є підозрюваним або обвинуваченим у зазначеному кримінальному провадженні.

Суд, сприймає такі доводи заявника, як слушні, у розрізі такого.

У відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У цій ситуації, установлено, що арешт накладено з огляду на те, що санкція ст. 368 КК передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Однак, як установлено судом, в цій справі, на час розгляду клопотання про накладання арешту на майно право власності на земельну ділянку кадастровий номер 02 046 5370, що знаходиться за адресою Чернігівська область., м. Чернігів. с. Олександрівка належало іншому власнику, а саме АТ «Універсал банк», а не ОСОБА_7 , а тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

Так, як відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно указане клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Інших клопотань сторони не заявляли.

Тим самим, підготовка до судового розгляду є завершеною.
Згідно ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
При визначенні строку проведення судового розгляду суд враховує положення ст.ст. 28, 316 КПК України.

З цих підстав суд, керуючись ст. ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України, постановив:
у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2017 за № 0000020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 24 на 24.02.2020 о 12:30 год.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення застави унесеної за ОСОБА_7 заставодавцю, відмовити.

Клопотання Акціонерного товариства «Універсал Банк» про скасуваня арешту з майна задовольнити.

Арешт накладений ухвалою слідчого суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від 24.03.2017 у справі № 522/5160/17 на земельну ділянку кадастровий номер 02 046 5370, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження, скасувати.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження (ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:00 год. 19.02.2020.

С у д д я : ОСОБА_14