У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000064 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 8 листопада 2019 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні у зв`язку з допущеним істотним порушення вимог кримінального закону.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що покарання у виді 4 років позбавлення волі, буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання та попередження скоєння ним нових злочинів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 2 березня 2017 року близько 01:00 години ОСОБА_5 по вулиці Миру в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, вчинив бійку з ОСОБА_7 . В ході бійки з кишені куртки потерпілого на землю випав поліетиленовий пакет з грошовими коштами на суму 10 000 грн., купюрами номіналом по 100 грн. Побачивши у пакеті гроші, у ОСОБА_5 , виник умисел на відкрите повторне заволодіння грошима. Діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, в присутності ОСОБА_8 , відкрито заволодів грошовими коштами на суму 10000 грн. купюрами номіналом по 100 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 ч.2 ст. 186 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, то апеляційний суд вважає їх неприйнятними.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України, урахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є відповідно до положень ст. 12 КК України тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, перебував у розшуку, характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочину. З урахуванням висновку органу пробації відповідно до якого, є висока ймовірність вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Посилання обвинуваченого на рішення Європейського суду з прав людини та на визнання ним своєї вини, як на підставу для пом`якшення покарання, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначені обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті закону за якою його визнано винним.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, тяжких корисливих злочинів, негативно характеризується, не працевлаштований, зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 8 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: