ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/712/20 Справа № 201/2034/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.
Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 01, 101.
Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомості: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, 101.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В провадженні слідчого відділу Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001882 від 27.07.2019 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 умисно шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 в період з 2008 по 2018 рік заволоділа грошовими коштами заявника.
Під час допиту потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що працює з 2008 року інженером у складі судохідного екіпажу, кожен окремий рейс укладається угода (контракт) з кожним членом екіпажу. Судохідні рейси міжнародного сполучення які тривають мінімум місяць. За вказаною спеціальністю ОСОБА_10 пропрацював близько 10 років.
За попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , усю заробітну плату яку нараховували за умовами контракту ОСОБА_10 , компанії, з якими було укладено контракт, перераховували на банківський рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_9 . Вказана умова перерахування зарплати на її рахунок була запропонована ОСОБА_9 , яка доводиться рідною сестрою ОСОБА_10 , для акумуляції та збереження коштів. За отримані гроші ОСОБА_9 повинна була виплачувати аліментні зобов`язання ОСОБА_10 та, згодом придбати на його ім`я квартири у м. Дніпрі та у м. Одесі. У 2011 році ОСОБА_10 надав довіреність на ім`я ОСОБА_9 для придбання та оформлення на його ім`я квартир у м. Дніпро. Проте ОСОБА_9 при оформленні договорів купівлі-продажу квартир виступала від власного імені та реєструвала право власності на придбані квартири, відповідно на своє ім`я. У придбаних квартирах за рахунок ОСОБА_10 було зроблено ремонт, придбано меблі та побутову техніку. За домовленістю з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дві з придбаних квартир здавала в оренду.
Починаючи з липня 2017 року ОСОБА_10 відкрив рахунок на своє ім`я для зарахування на нього заробітної плати. Згодом у 2019 році ОСОБА_10 дізнався, що ОСОБА_9 діючи в супереч встановлених домовленостей не збирається переоформлювати квартири на ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_9 з метою уникнення цивільної відповідальності переоформила квартири розташовані за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 на свою доньку ОСОБА_12 .
Під час досудового розслідування в ході виконання забезпечення заходів кримінального провадження тимчасовий доступ до речей і документів до рахунків ОСОБА_9 , було встановлено, що остання в період з 2010 до 2017 отримала з каси банку 373 544 доларів США, вказані кошти відповідно до призначення платежу заробітна платня нарахована ОСОБА_10
05.02.2020 року квартири розташовані за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001882.
Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . реєстраційний номер нерухомого майна 101 та за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 належать на праві власності ОСОБА_7 .
Враховуючи викладене, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
Адвокат ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_7 , не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити йому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Посилається на те, що слідчим не надано доказів, що вказані квартири є речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України.
Доказів того, що вказані квартири є предметом кримінального правопорушення або використовуються у злочинній діяльності, органом досудового розслідування суду надано не було. Тобто слідчим не було доведено необхідність накладення арешту майна.
Щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді зазначає, що судове засідання було проведено без виклику власника майна. Ухвала слідчого судді отримана 26.03.2020 року.
31.03.2020 року стороною було подано клопотання про скасування арешту.
Ухвалою слідчого судді від 30.04.2020 року клопотання задоволено частково, ухвалу отримано 07.05.2020 року.
Для складення апеляційної скарги та узгодження позиції з Виноградовою ОСОБА_14 стороні залишилось 2 дні 08.08.2020 року та 12.05.2020 року.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Пояснив суду, що постановою слідчого від 13 травня 2020 року кримінальне провадження № 0001882 від 27.07.2019 року в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
В судових дебатах учасники судового розгляду підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що судове засідання було проведено без виклику власника майна, копію ухвали представником отримано 26.03.2020 року. 31.03.2020 року стороною було подано клопотання про скасування арешту. Ухвалою слідчого судді від 30.04.2020 року клопотання задоволено частково, ухвалу отримано 07.05.2020 року та 13 травня 2020 року подано апеляційну скаргу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, та поновити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як вбачається з наданих матеріалів, 27.07.2019 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001882 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
27.02.2020 року слідчий СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на:
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року клопотання слідчого про накладення арешту на вказане в клопотання майно, було задоволено.
Згідно п.2 ч.1 ст. 174 КК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ч.3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13 травня 2010 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001882 від 27.07.2019 року закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Між тим, в порушення вимог ч.3 ст. 174 КПК України, рішення про скасування арешту майна, прокурором прийнято не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку вимоги апеляційної скарги адвоката підлягають задоволенню, ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане в клопотання майно.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та накладення арешту на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
- об`єкт нерухомого майна квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4