Справа № 1-5/11
Кримінальне провадження №1-в/489/61/20
УХВАЛА
13 квітня 2020 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва заявою адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про звільнення від додаткового покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 засуджена 01.02.2008 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 311, ч.2 ст. 306, ст. 69, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією наркотичних засобів строком на 2 роки, з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24.04.2008, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2008 відносно засудженої ОСОБА_5 змінено, в частині засудження за ч.2 ст. 306 КК України скасовано з закриттям провадження по справі в зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні цього злочину. ОСОБА_5 за ч.2 ст. 307 з застосуванням ст. 69 КК України міру покарання пом`якшено до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ст. 311 з застосуванням ст. 69 КК України міру покарання пом`якшено до 2 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України остаточно вважати засудженою до 3 років волі без конфіскації майна.

Ухвалою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 19.03.2009 ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24.04.2008 стосовно ОСОБА_5 скасована, справу направлено в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30.06.2009 вирок суду 1 інстанції від 01.02.2008 змінено в частині призначеного покарання. Призначено їй за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна. За ч. 2 ст. 306 КК України із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшено покарання до 4 років позбавленні волі з конфіскацією всього належного їй майна, без додаткового покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю. Остаточно визначено покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311 КК України 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, без додаткового покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю.

Ухвалою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22.07.2010, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30.06.2009 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 28.12.2010, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2008 відносно ОСОБА_5 в частині засудження її за ч.2 ст. 307 КК України скасовано і її визнано у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 311 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна, без додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28.12.2010 вирок суду 1 інстанції від 01.02.2008 відносно ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 2 ст. 306 КК України змінений, виключивши додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією наркотичних засобів.

Адвокат ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання у вигляді конфіскації всього особистого майна на користь держави, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2008 за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 311, ч.2 ст. 306, ст. 70 КК України, мотивуючи тим, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

В новій редакції заяви про звільнення від додаткового покарання наголосила, що виконавчий лист, в межах якого було накладено арешт на все нерухоме майно, було направлено 18.08.2009 до Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва для виконання додаткового покарання, призначеного саме вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2008 року, яке змінювалося лише в частині призначення основного покарання, а не додаткового.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні своє клопотання підтримала.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вивчивши матеріали, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, вироком апеляційного суду Миколаївської області від 28.12.2010, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2008 відносно ОСОБА_5 в частині засудження за ч.2 ст. 307 КК України скасовано та її визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Таким чином, посилання адвоката на те, що вирок змінювався лише в частині призначення основного покарання, суд вважає невірним, оскільки саме в частині засудження за ч.2 ст. 307 КК України, вирок було скасовано, та призначено інше покарання, як основне, так і додаткове.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, посилання адвоката на п.3 ч.1 ст. 80 КК України є невірним.

Крім того, додаткове покарання у виді конфіскації всього майна належного ОСОБА_5 призначене судом 1 інстанції у вироку від 01.02.2008 за ч. 2 ст. 306 КК України (особливо тяжкий злочин) за наслідками апеляційного перегляду 28.12.2010 залишене без змін.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки - десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Вирок суду 1 інстанції від 01.02.2008 відносно ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 3 ст. 307 КК України набрав законної сили згідно ч. 1 ст. 386, 402 КПК України (1960 року) після закінчення строку на касаційне оскарження вироку суду апеляційної інстанції від 28.12.2010, а вирок суду 1 інстанції від 01.02.2008 в частині засудження її ж за ч. 2 ст. 306 КК України змінений ухвалою апеляційного суду від 28.12.2020 в частині виключення додаткового покарання (не конфіскації майна) набрав законної сили 28.12.2010, тому строки давності виконання вироку в частині додаткового покарання - конфіскації майна - на сьогоднішній день не закінчились.

Керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про звільнення від додаткового покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1