Дата документу 17.03.2020 Справа № 937/9659/19
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/345/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9659/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
17 березня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Господарським судом Херсонської області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 , погодженого прокурором прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 21 квітня 2020 року включно.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування з потерпілою особою та свідками у даному кримінальному провадженні.
Органом досудового розслідування встановлено наступне. Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 01.10.2018 № 939 о/с ОСОБА_8 було прийнято на службу в поліції та призначено на посаду поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області з одночасним присвоєнням спеціального звання молодшого складу «рядовий поліції».
Таким чином, з 01.10.2018 ОСОБА_8 набув статусу поліцейського та, склавши 25.01.2019 Присягу поліцейського, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
В подальшому наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.03.2019 № 266 рядового поліції ОСОБА_8 було відряджено до відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції.
Незважаючи на викладене, 01.04.2019 ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він обіймає посаду поліцейського Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання рядовий поліції, є працівником правоохоронного органу, перебуває на службі, виконує покладені на поліцію повноваження та є представником держави, діючи в порушення вимог ст.ст.3, 19, 21, ч.2 ст.22, ч.1 ст.29, ч.1 ст.33, ст.64, ч.1 ст.68 Конституції України, ст.3, ч.1 ст.6, ч.ч.1-2 ст.7, ч.1 ст.8, п.п.1-3 ч.1 ст.18, ст.29, ч.ч.1-2 ст.30, п.п.3-4 ч.1 ст.31, ч.ч.1, 4-6 ст.34, ст.35, ч.ч.1-3 та п.3 ч.4 ст.42, ч.1 ст.43, ст.44, ч.1 та п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», а також всупереч Присязі поліцейського, усвідомлюючи відсутність передбачених чинним законодавством України дійсних правових підстав для зупинки та здійснення поверхневої перевірки належного ОСОБА_10 транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х5», номерний знак « НОМЕР_1 », незважаючи на неодноразові зауваження ОСОБА_10 щодо цього, а також прохання останнього повідомити йому про причину зупинки у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», з метою примусити останнього виконати незаконну вимогу заступника начальника відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_11 щодо надання змоги здійснити поверхневу перевірку належного ОСОБА_10 транспортного засобу, діючи спільно з ОСОБА_11 , безпідставно затримав ОСОБА_10 з застосуванням фізичної сили та спеціального засобу кайданок, спричинивши ОСОБА_10 зазначеними діями легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, чим явно вийшов за межі наданих йому прав та повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, а саме: умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством та застосуванням спеціальних засобів, вчинене групою осіб.
З огляду на наявні матеріали кримінального провадження слідство доходить до висновку, що після отримання зазначеного вище повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а відтак слідство доходить до висновку про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, проте клопотання слідчого та його зміст не містить обґрунтування на підтвердження існування обставин, визначених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а самий ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому. Встановлені судом обставини є достатніми для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, тобто більш м`якого ніж домашній арешт.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, не перебуваючи під домашнім арештом із застосуванням електронного засобу контролю, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду ОСОБА_8 на неодноразові виклики слідчого не з`являвся до нього, що стало підставою для звернення слідчим до слідчого судді, яким було винесено ухвали про накладення на ОСОБА_8 грошового стягнення та застосування щодо нього приводу, що вказує про наявність ризику його повторного нез`явлення до органу досудового розслідування та до суду та переховування від них; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, маючи знайомства в органах поліції, у т.ч. за місцями проживання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, маючи доступ по службі до інформаційних баз даних та володіючи даними про місце проживання потерпілих та свідків у справі, володіючи прийомами фізичного впливу, спеціальними засобами і вогнепальною зброєю, підозрюваний зможе протиправно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у т.ч. у темний час доби, зокрема перешкоджати їх прибуттю до органу досудового розслідування або до суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх підлеглих та підлеглих його знайомих по службі); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (знищити письмові докази, аудіо-, відеозаписи подій тощо), а також вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому є цілком обґрунтовані підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання в період часу з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на два місяці із застосуванням електронних засобів контролю.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
Відповідно до вимог ст.179 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненнікримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працює на посаді поліцейського Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, що передбачає можливість виконання професійних обов`язків і в нічний час, характеризується за місцем служби виключно з позитивного боку, має постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, ухвалою слідчого судді від 21.02.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення підозрюваного від посади, яка була переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж домашній арешт (про який клопотав слідчий), у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілого і свідків та за цей час перешкоджав кримінальному провадженню. Досудове розслідування триває з квітня 2019 року, вже майже рік, та за цей період часу жодного доказу на існування ризиків органом досудового розслідування не було надано. Всі слідчі дії у даному кримінальному провадженні проводились без застосування будь-якого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , а загальні посилання прокурора у клопотанні на вплив підозрюваного на «потерпілого, свідків» чи «перешкоджання провадженню» не можуть бути підставами для задоволення клопотання. Більш того, матеріали містять відомості про допит у травні 2019 року потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , у січні 2020 року ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Інших свідків, яких є необхідність допитати слідчий, не зазначив, як не зазначив і з приводу яких обставин, що мають значення по цьому кримінальному провадженню, їх необхідно допитати. Не зазначено слідчим у клопотанні, яким іншим способом ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 , погодженого прокурором прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 21 квітня 2020 року з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4