Єдиний унікальний номер судової справи 192/1807/19
Номер провадження 1-кп/201/623/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 246 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом та вважав, що підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 при з`ясування анкетних даних зазначив, що за вказаним в обвинувальному акті адресом: АДРЕСА_1 він не проживає, а лише зареєстрований. Додав, що за вказаним адресом проживає його матір, він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Із позицією прокурора щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом погодився.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення.

Згідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246, ч. 1 ст. 369 КК України, а саме незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях та пропозиція надання службовій особі неправомірної вигоди і надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Так, виходячи із викладу фактичних обставин, зазначених в обвинувальному акті, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 12 вересня 2019 року з 15 години по 19 годину незаконно здійснив порубку 16 дерев у лісосмуги, розташованої у кварталі 80, виділ 4 поблизу с. Любимівка Солонянського району Дніпропетровської області, чим спричинив істотну шкоду Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство» на загальну суму 36051 гривень 89 копійок.

В той же день, 12 вересня 2019 року о 19 годині 30 хвилин поліцейські сектору реагування патрульної поліції № 2 Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в ході виконання службових обов`язків розгляду матеріалів, зареєстрованих до Єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 4403 від 12 вересня 2019 року за повідомленням про те, що 12 вересня 2019 року невідома особа здійснила незаконну порубку дерев, запропонували ОСОБА_4 надати письмові пояснення.

Водночас, виходячи з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_4 інкримінується, що 20 березня 2019 року близько 19 години 40 хвилин, він під час безпосереднього спілкування із поліцейськими сектору реагування патрульної поліції № 2 Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке відбувалося біля лісосмуги поблизу с. Любимівка Солонянського району Дніпропетровської області, висловив останнім пропозицію надання та надав неправомірну вигоду у розмірі 5 000 гривень за вирішення питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 246 КК України.

Отже, такий виклад фактичних обставин містить суттєві протиріччя щодо події кримінального правопорушення, зокрема, її часу та способу вчинення злочину, оскільки, виходячи з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, за переконанням прокурора, ОСОБА_4 20 березня 2019 року запропонував поліцейським ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та надав останнім неправомірну вигоду у розмірі 500 гривень за вирішення питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 246 КК України за незаконну порубку дерев, яка на той час не була здійснена.

У той же час, у викладі фактичних обставин не зазначений у який спосіб ОСОБА_4 надав неправомірну вигоду поліцейським і кому саме.

Наведені обставини свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України та не встановлення часу та способу вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 .

Таким чином, виходячи з наведеного, формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як час та спосіб вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_4 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), перелік яких є вичерпним згідно із законом.

Як вбачається із наданого суду обвинувального акту, органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 за адресом: АДРЕСА_1 .

Проте, під час підготовчого провадження судом встановлено, що зазначене в обвинувальному акті місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 не відповідає дійсності і це підтвердив особисто обвинувачений, який зазначив, що за цією адресою проживає його матір, а він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, стороною обвинувачення не були спростовані зазначені обвинуваченим ОСОБА_4 відомості щодо його дійсного місця проживання.

Відтак, наведені обставини свідчать про те, що органом досудового розслідування не були встановлені належним чином відомості про обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, його дійсне місце проживання.

Згідно ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт надсилається до суду разом з додатком у вигляді реєстру матеріалів досудового розслідування, який повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Тобто, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального законодавства реєстр матеріалів досудового розслідування у обов`язковому порядку повинен містити достовірні, відповідні данні щодо усіх, без винятку, проведених під час досудового розслідування процесуальних дій, прийнятих процесуальних рішень та вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено процесуальний порядок корегування реєстру досудового розслідування під час здійснення судового провадження, внесення до нього змін або виправлень будь-ким.

Як вбачається із наданого суду реєстру матеріалів досудового розслідування разом із обвинувальним актом, зміст реєстру всупереч вимогам ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України містить у собі неповноту щодо проведених процесуальних дій.

Так, у наданому суду реєстрі взагалі відсутні відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Отже, вказане свідчить, що орган досудового розслідування або недбало віднісся до обов`язку складання реєстру матеріалів досудового розслідування, або дійсно відомості про вчинення кримінального правопорушення не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, у разі дійсності, вказує на грубе порушення вимог кримінального процесуального закону та проведення всіх процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень поза межами досудового розслідування.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 246 КК України, з підстав його не відповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, ст. 291 цього кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 246 КК України повернути прокурору Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 15 годині 00 хвилин 13 січня 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1