Ухвала

Іменем України

13 січня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-20 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2019 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 15000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по кримінальному провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він, 8 вересня 2018 о 22 год. 47 хв., перебуваючи у приміщенні закладу швидкого харчування «McDonalds», що по вул. Гришка, 7 в м. Київ, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс правою рукою, на кулак якої попередньо одягнув наручний годинник, знявши його з лівої руки, один цілеспрямований удар в область обличчя потерпілого, спричинивши забійну рану на підборідді по центру та справа а також садна в підщелепній ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження відеозапису із камер відеонагляду закладу швидкого харчування «McDonalds», безпосередньо не дослідив усіх доказів та, всупереч положенням ст. 419 КПК України, не надав відповіді на усі доводи апеляційної скарги сторони захисту. Вказує, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки у нього був відсутній умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Однобічність або неповнота судового слідства чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Тому суд не має повноважень на перевірку доводів сторони захисту щодо неповноти судового розгляду та неправильного встановлення судами фактичних обставин справи.

Натомість, зазначені обставини, на які посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. При перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами нижчих інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, які є аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Доводи захисника про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів та безпідставну відмову у задоволенні клопотання про допит свідків є неспроможними з огляду на таке.

Статтею 23 КПК передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне й об`єктивне уявлення щодо обставин конкретного кримінального провадження та постановити відповідне процесуальне рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З ухвали апеляційного суду вбачається, що сторона захисту, яка ініціювала перегляд даного кримінального провадження в апеляційному порядку, клопотань про повторне дослідження доказів (допит потерпілого, свідків та експерта, дослідження письмових доказів )в суді апеляційної інстанції не подавала.

Що стосується повторного дослідження відеозапису із камери спостереження, то апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження, відмовив у повторному дослідженні даного доказу з огляду на те, що місцевий суд повно всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну оцінку даному доказу з точки зору допустимості, достовірності і належності.
Сторона захисту не довела, що цей доказ досліджений судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У силу положень ст. 94 КПК суд має оцінювати не тільки кожний доказ, але й обов`язково сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Виходячи з цих приписів, а також згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального права при апеляційному перегляді у суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Із копії судового рішення слідує, що передбачених нормою процесуального закону (ст. 404 КПК) підстав для повторного дослідження доказів стороною захисту наведено не було й апеляційним судом не встановлено. Обмежившись у своїй ухвалі аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.

Зважаючи на наведене, висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суди дійшли відповідно до вимог ст. 370 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судових розглядів й оціненими згідно з положеннями ст. 94 цього Кодексу. Кваліфікація дій засудженого відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи. Твердження сторони захисту про відсутність в діях засудженого складу злочину, зокрема умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, суперечать дослідженим у суді доказам, яким дано належну правову оцінку.

Зокрема із показів свідків та потерпілого судами було встановлено, що ОСОБА_5 наніс потерпілому цілеспрямований удар в площину підборіддя, а не хаотично відмахнувся від протиправних дій останнього. Зазначене підтвердилось і дослідженим відеозаписом із камер спостереження, на якому було видно як засуджений зняв з лівої руки наручний годинник та надів його на кулак правої руки для полегшення удару, після чого прийняв бойову стійку. Вказані дії останнього свідчать про наявність у нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі.

Вказівка сторони захисту, що тілесні ушкодження, зі слів експерта, які потерпілий отримав в результаті протиправних дій засудженого, могли утворитися в результаті удару кулаком, а не годинником, що в свою чергу спростовує наявність умислу на нанесення тілесних ушкоджень, також не заслуговують на увагу. Висновком судово-медичної експертизи № 1580/Е від 24 вересня 2018 року підтверджено механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та вказано, що характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупим предметом. Годинник з металевим браслетом, як встановлено судами, в даному випадку було використано для полегшення нанесення удару з метою посилення його травматичної дії.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив викладені у ній доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3