Провадження № 1-кс/760/4830/20
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 ,
про арешт майна у кримінальному провадженні №0003999 від 16.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003999 від 16.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Як зазначається в клопотанні, слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0003999 від 16.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Клопотання обґрунтовується тим, що 16.06.2020 о 17 год. 55 хв. було затримано в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які на момент затримання знаходились в автомобілі «Nissan Tiіda», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно з даними системи «НАІС» належить ОСОБА_6 .
Так, 16.06.2020 слідчим слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, враховуючи невідкладний випадок, пов`язаний з врятуванням майна та безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, та з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у автомобілі «Nissan Tіida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно з даними системи «НАІС» належить ОСОБА_6 , та яким користувалися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Прокурор зазначає, що автомобіль марки «Nissan Tida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003999 від 16.06.2020.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Підставою накладення арешту є те, що вилучене під час обшуку майно, а саме автомобіль марки «Nissan Tіida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , є підшуканим та використаним як засіб вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Виходячи з викладеного та керуючись стст. 36, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на майно, вилучене 16.06.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме автомобіль марки «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні №0003999.
У судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.
Як було зазначено прокурором у судовому засіданні, встановити місце проживання власника майна ОСОБА_6 не є можливим, адже невідомий номер його телефону, а за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 відсутній.
Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна, представника власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно з п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Як передбачено ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно з чч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо кримінального провадження за №0003999 від 16.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 16.06.2020 слідчим слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, враховуючи невідкладний випадок, пов`язаний з врятуванням майна, безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, та з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, було проведено обшук у автомобілі «Nissan Tіida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , адресою: АДРЕСА_1 , який згідно з даними системи «НАІС» належить ОСОБА_6 .
При дослідженні матеріалів клопотання, слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна, вилученого 16.06.2020 в ході проведення обшуку, подано з пропуском строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України, однак прокурором не було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подачі клопотання про арешт майна.
Слідчим суддею також встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна подано з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом з тим, в матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого про визнання автомобіля марки «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вилученого 16.06.2020 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул.В. Гетьмана, 27-Д., речовим доказом у кримінальному провадженні №0003999, що унеможливлює здійснення слідчим суддею судового контролю за відповідністю вилученого автомобіля ознакам речового доказу, встановленим ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Частинами 1 та 2 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя доходить висновку, що на підставі вищенаведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин, автомобіль марки «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вилучений 16.06.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , ознакам речового доказу у даному кримінальному провадженні не відповідає, оскільки прокурором не доведено, що вилучений автомобіль є об`єктом, який зберіг на собі сліди правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий суддя також вважає, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.
Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя також зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Виходячи з викладеного, слідчий суддя оцінює накладення арешту на вказане в клопотанні прокурора майно як нерозумне та неспіврозмірне обмеження права власності в даному кримінальному провадженні, непропорційне переслідуваному суспільному інтересу та таке, що порушує принцип справедливої рівноваги.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.
Повернути ОСОБА_6 автомобіль марки «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вилучений 16.06.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1