УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 209/41/17
провадження № 51-5876ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу з доповненням засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні № 0002565 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки; ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 07 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 грудня 2016 року приблизно о 18:00, перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Побачивши ОСОБА_5 , яка зайшла до вищевказаного під`їзду, реалізуючи свій злочинний умисел, він прослідував за нею до кабіни ліфта, де для здійснення своїх злочинних намірів став тиснути на кнопки управління ліфтом. Коли кабіна ліфта зупинилась на третьому поверсі і двері ліфта відчинилися, потерпіла вибігла на майданчик вказаного поверху, де її зупинив ОСОБА_4 і лівою рукою почав притискати за тулуб до стіни, а правою затуляти рот, тобто застосовувати насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої. При цьому він вимагав, щоб ОСОБА_5 передала йому своє майно та гроші. Потерпіла передала ОСОБА_4 80 грн, якими він заволодів, заподіявши, таким чином ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 80 грн.
Крім того, цього ж дня ОСОБА_4 приблизно о 19:45 перебував біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства. Побачивши ОСОБА_6 та дочекавшись, коли вона зайде до вказаного під`їзду, реалізуючи свій злочинний умисел, він прослідував за нею до під`їзду, а потім до кабіни ліфта, де для здійснення своїх злочинних намірів натиснув на кнопку четвертого поверху. Перебуваючи в кабіні ліфта, з метою пригнічення волі потерпілої, ОСОБА_4 напав на ОСОБА_6 , обхопивши обома руками її голову та вдаривши нею об стінку ліфта, став вимагати, щоб вона передала йому гроші. У цей час кабіна ліфта зупинилась на четвертому поверсі та двері ліфта відчинилися. Потерпіла намагалася вибігти на майданчик, але перечепилась та впала на підлогу і закричала, намагаючись покликати на допомогу. ОСОБА_4 схопив її за шию і став душити, вимагаючи, щоб вона перестала кричати та віддала гроші. Після цього він підняв потерпілу та поставив навколішки і, продовжуючи свій злочинний умисел, став стискувати руками шию ОСОБА_7 , погрожуючи задушити останню, що потерпіла сприйняла реально. Після цього ОСОБА_4 продовжив вимагати, щоб потерпіла передала йому гроші. ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передала нападнику 1500 грн, чим потерпілій завдано майнової шкоди на вказану суму.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 01 жовтня 2019 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 . На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахував ОСОБА_4 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 01 жовтня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

У касаційній скарзі з доповненням засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та постановити об`єктивне рішення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений указує на те, що справа, у якій він обвинувачується за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, на його думку, є сфабрикованою і не відповідає фактичним обставинам. Зазначив, що також відсутні докази придушення потерпілої, і вона особисто відмовилася проходити судово-медичну експертизу. Стверджує, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, що підтверджував би його винуватість за ч. 2 ст. 187 КК. Він погоджується з тим, що вчинив грабіж щодо ОСОБА_6 , однак розбою стосовно неї не вчиняв. Під час судового засідання потерпіла особисто давала показання, що в неї відсутні сліди придушення і побоїв.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК, а також вид та розмір призначеного йому покарання за цей злочин, засуджений у касаційній скарзі не оскаржує. Тому згідно зі ст. 433 КПК Верховний Суд оскаржувані судові рішення в цій частині не перевіряє.

Доводи засудженого щодо неповноти судового розгляду, незгоди з наданою судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК підтверджуються сукупністю доказів, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив.
Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 ґрунтується на показаннях:
потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що після того, як вона зняла гроші в банкоматі, за нею йшов якийсь чоловік. Підійшовши до будинку сестри, вона спочатку пропустила до під`їзду того чоловіка, а потім зайшла сама. Коли відкрилися двері ліфта, він пропустив її, а потім зайшов і сам. Запитавши, на який поверх їй потрібно, він сам натиснув кнопку четвертого поверху. Потім раптом схопив її за голову і вдарив об стінку ліфта, затулив рота і сказав, щоб вона віддала гроші. Відчувши що ліфт зупинився, вона спробувала вийти з нього, однак, перечепившись, випала з ліфта. У цей час обвинувачений впав на неї і почав сильно душити. Він не відпускав її і говорив, щоб вона зайшла до ліфта. Вона намагалася кричати, однак обвинувачений продовжував її душити. Потім він поставив її на коліна і послабив руки, але продовжив тримати за шию, все це тривало хвилин 10-15. Вона дістала гроші і віддала обвинуваченому. Коли вони почули, що по сходах піднімається чоловік її сестри, ОСОБА_4 почав тікати. Вона кричала щоб чоловік сестри зупинив обвинуваченого, бо він забрав у неї гроші, тому той почав переслідувати ОСОБА_4 . Потерпіла піднялася до сестри, на шиї від дій обвинуваченого синців у неї не було, але вона була червона, добу боліло горло, з цього приводу в лікарню потерпіла не зверталась;
свідка ОСОБА_8 , який є чоловіком сестри потерпілої ОСОБА_6 та котрий зазначив, що, приїхавши з сином до будинку, вони підійшли до ліфта, однак він не працював. Свідок почув сварку, плач дівчини, благання та став підніматися. На четвертому поверсі зустрів чоловіка в капюшоні, який спускався сходами, та почув крик потерпілої, яка просила затримати цього чоловіка, бо він забрав у неї гроші. На третьому поверсі він наздогнав цього чоловіка, і між ними почалася сутичка. Потім обвинувачений вибіг з під`їзду, однак, перечепившись, впав і там його свідок затримав. Спочатку ОСОБА_4 не визнав, що викрав гроші, однак потім почав витягати гроші з кишень. Коли повертався додому, на третьому поверсі знайшов гаманець. Вдома він побачив потерпілу, яка була дуже перелякана, її лице було опухле. Вона сказала, що її душили, шия у неї була червона;
свідка ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_6 , та котра вказала, що, коли її сестра подзвонила в домофон, вона їй відчинила. Свідок чекала, коли ОСОБА_6 підніметься, однак її не було. Вийшовши до ліфта, вона побачила, що він не викликається, тому повернулася додому і почала телефонувати сестрі, однак ніхто не відповідав. Через деякий час піднявся її син разом із сестрою, у якої був переляканий вигляд, і вона сказала, що на неї напали і душили, а також пограбували. Крім того зазначила, що шия потерпілої була червона спереду;
свідка ОСОБА_10 , який вказав, що коли він приїхав до помешкання ОСОБА_8 , то побачив ОСОБА_6 , яка сказала, що на неї напали, душили, а також пограбували. Вона показала слід придушення припухлу шию.
Надані показання повною мірою узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку об`єктивними доказами, а саме: витягом з ЄРДР, що підтверджує вчинення злочину щодо ОСОБА_6 ; протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинення злочину; протоколом огляду місця події; розпискою ОСОБА_6 , згідно з якою потерпілій повернуто гроші в сумі 1500 грн, якими заволодів обвинувачений; протоколом проведення слідчого експерименту, відповідно до якого ОСОБА_6 вказала про вчинення щодо неї злочину; протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно з яким ОСОБА_6 впізнала особу, яка викрала в неї гроші.
Дослідивши вищевказані докази, відповідно до ст. 94 КПК, і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду засуджений ОСОБА_4 та його захисник подали апеляційні скарги, в яких наводили доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , які за змістом є аналогічними доводам викладеним засудженим в касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи викладені засудженим та його захисником у згаданих апеляційних скаргах й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що обвинувачений діяв з прямим умислом на заволодіння майном ОСОБА_6 шляхом застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, яке він використовував з метою утримання майна потерпілої та пригнічення її волі щодо спротиву.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи засудженого про відсутність у його діях ознак розбою, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння за ст. 186 КК як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, є необґрунтованими.
Так, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

При відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я. При цьому, висловлена винною особою під час розбою погроза вбивством направлена на утворення в потерпілого враження, що у разі протидії винній особі або невиконанні її вимог, ця погроза буде реалізована. Погроза вчинити вбивство під час розбою повністю охоплюється диспозицією ст. 187 КК.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
З огляду на викладене, висновки судів у частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК є правильними, оскільки останній з метою заволодіння грошовими коштами потерпілої напав на неї і душив її руками за шию, а отже скоїв дії, що були небезпечними для життя та здоров`я особи в момент заподіяння, таким чином вчинивши розбій щодо ОСОБА_6 .
Отже, Верховний Суд погоджується з рішенням місцевого та апеляційного судів, у частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК, а доводи, викладені засудженим у касаційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
Покарання засудженому призначене місцевим судом відповідно до положень статей 50, 65 КК в межах санкції статті за якою його засуджено.
Рішення місцевого суду про призначення засудженому остаточного покарання на підставі ст. 70 КК також є правильним.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість висновків цих судів, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненням засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3