печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: особи, яка звернулась зі скаргою - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність службових осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 00000189, -

ВСТАНОВИВ:
18.07.2019 адвокат ОСОБА_3 звернулась до Печерського районного суду у місті Києві зі скаргою, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність службових осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 00000189.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 11.07.2019 на підставі протоколу обшуку прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 під час проведення обшуку у готельному номері № НОМЕР_1 готелю «Русь» за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 4 вилучено майно, належне ОСОБА_5 , а саме:

- Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 2 в корпусі білого кольору;

- Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 3 в корпусі срібного кольору;

- Ноутбук MCI s/n НОМЕР_2 из зарядним пристроєм.

Скаржник посилався на те, що обшук проведено без ухвали слідчого судді, речі, належні ОСОБА_7 , не перевірялись на предмет їх пов`язаності із обставинами кримінальних правопорушень під час вилучення, як тимчасово вилучене майно не арештовувались. Відповідно, скаржник стверджує, що правові підстави для подальшого утримання майна, належного ОСОБА_5 , відсутні та вилучені речі мають бути повернені власнику відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилався на те, що після проведення обшуку отримано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі № 757/36291/19-к, якою було надано дозвіл на вилучення речей, належних ОСОБА_5 , що свідчить про те, що вказане майно не підпадає під ознаки тимчасово вилученого майна.

Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що Другим управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000189.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

У ході розслідування 11.07.2019 було проведено обшук приміщення готельного номеру № НОМЕР_1 Готельного комплексу «Русь», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, будинок 4, яке на праві приватної власності належить ТОВ «ЛД_ПЕРСПЕКТИВА» та яке тимчасово використовувалось ОСОБА_8

Обшук проведено в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України до постановлення ухвали слідчого судді.

Під час проведено обшуку прокурором вилучено майно, належне ОСОБА_5 , а саме:

- Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 2 в корпусі білого кольору;

- Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 3 в корпусі срібного кольору;

- Ноутбук MCI s/n K 1801 № 0045934 из зарядним пристроєм.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 12.07.2019 у справі № 757/36291/19-к надано дозвіл на проведення обшуку приміщення готельного номеру № НОМЕР_1 Готельного комплексу «Русь», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, будинок 4, яке на праві приватної власності, яке належить ТОВ «ЛД-ПЕРСПЕКТИВА» та яке тимчасово використовувалось ОСОБА_8 з метою виявлення та вилучення речей, предметів та документів, які містять в собі відомості про обставини вчинення злочину та які належать ОСОБА_8 .

Разом з тим, вказаною вище ухвалою слідчого судді не надано дозвіл на проведення обшуку приміщення, яке використовується ОСОБА_5 , а також на вилучення речей, належних ОСОБА_5 .

Із змісту положень ст. 236 КПК України вбачається, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Протягом 48 годин після вилучення майна ОСОБА_5 слідчий або прокурор, не звернулись з клопотанням про арешт такого майна, а так само згадане майно на даний час не повернуто власнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а у разі вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Аналізуючи вищезгадані положення кримінально-процесуального закону, майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучені у ОСОБА_5 речі під час проведення обшуку 11.07.2019 приміщення готельного номеру № НОМЕР_1 Готельного комплексу «Русь», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, будинок 4, яке на праві приватної власності, яке належить ТОВ «ЛД-ПЕРСПЕКТИВА» та яке тимчасово використовувалось ОСОБА_8 , є тимчасово вилученим майном та має бути повернуте особі, у якої воно вилучено у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

При цьому, відповідно до встановлених обставин, клопотання про арешт вилучених речей в порядку ст. 171 України не вносилось, арешт на вилучені речі в порядку та на підставах, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, не накладався.

За таких обставин, приходжу до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки правові підстави для подальшого утримання майна відсутні, в діях службових осіб Генеральної прокуратури України вбачається безпідставне неповернення тимчасово вилученого майна його володільцю та порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вище викладене, виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення вимог скарги.
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати службових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000189 повернути ОСОБА_5 речі, вилучені під час проведення обшуку у приміщенні готельного номеру № 1121 готелю «Русь» за адресою: вул. Госпітальна, 4, м. Київ, 11 липня 2019 року, зокрема:

-Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 2 в корпусі білого кольору;

-Мобільний телефон Xiaomi Red Mi Note 3 в корпусі срібного кольору;

-Ноутбук MCI s/n НОМЕР_2 із зарядним пристроєм.

Повний текст ухвали буде виготовлений і проголошений о 14 год. 20 хв. 29 листопада 2019 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1