Справа № 182/1972/20
Провадження № 1-кп/0182/843/2020
У Х В А Л А
10.04.2020 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2019 за № 0000832 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце
народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, який зареєстрований у
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, яка
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_7
(в режимі ВКЗ з Бабушкінським районним судом
м. Дніпропетровська),
обвинувачених ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
(в режимі ВКЗ з ДУВП №4),
захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 02.04.2020 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 17.10.2019 за № 0000832 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2020 було змінено на цілодобовий домашній арешт строком дії до 17.03.2020. В подальшому строк дії домашнього арешту було продовжено до 17.04.2020. Щодо обвинуваченої ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 17.04.2020.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від суду, оскільки санкція статті, за якою обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, вона повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може стимулювати її до переховування від суду. Також вона ніде не працювала, тому відсутність законного джерела доходів може стати причиною для вчинення нових злочинів, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам.
Обвинувачена заперечувала проти продовження строків тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає її бабуся, посилаючись на те, що немає доказів наявності зазначених прокурором ризиків. Крім того, в умовах ДУВП значно погіршився стан її здоров`я і вона потребує медичної допомоги.
Захисник обвинуваченої підтримав клопотання своєї підзахисної та просив врахувати, що прокурор при наявності однаково сформульованого обвинувачення стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однакових ризиків, просить обрати щодо них різні запобіжні заходи.
Вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів враховує наступне.
Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України покладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено про тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 обвинувачень та ризик ухилення чи перешкоджання слідству, проте з плином часу це обґрунтування не змінилося. Позиція прокурора зводиться до того, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тяжкістю можливого покарання. Але, на думку суду, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Так, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Ризик переховування обвинуваченої від суду поряд із наявністю місця проживання, соціальних зв`язків, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Колегія суддів зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення її належної поведінки на цей період. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспівмірним меті заходу.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченої з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання її під вартою. Таким чином, вказане порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Тому, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, наявність у неї постійного місця проживання, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що вона може проживати за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає її бабуся і власник цього житла ОСОБА_9 , надав свою згоду на її проживання в належному йому житлі.
На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявному ризику переховування.
Керуючись ст. 177, 181, 314-315 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 відмовити. Клопотання обвинуваченої та захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Покласти на обвинувачену наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, Дніпропетровської області, в якому вона проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Повідомити обвинувачену про те, що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
ОСОБА_6 звільнити з-під варти негайно.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 09.06.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3