Справа № 175/2190/19
Провадження № 1-кп/175/105/19
Вирок

Іменем України

03 січня 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000566 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Підгородне, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 21.03.2012 є батьком малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року у справі № 207/65/15-ц, виданого па підставі нього виконавчого листа. ОСОБА_6 , починаючи 14.01.2015 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на користь матері ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_6 маючи умисел, направлений на невиконання вказані судового рішення, ігноруючи вимоги державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби про необхідність виконання аліментних зобов`язань, у період часу з 18.11.2016 по 01.05.2019 року ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї малолітньої доньки, а саме: без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, протягом тривалого часу, працюючи у фізичних і підприємців, приватних осіб та товариств, маючи тимчасовий заробіток умистно ухилявся від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за тридцять місяців у сумі 62 585, 06 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі та розповів, що він дійсно має заборгованість по рішенню суду у зв`язку з несплатою аліментів, офіційно працював на ТОВ «Ласунка», ТОВ «АТБ-маркет» та ТОВ «Міропласт» мав дохід, але у зв`язку з онкологічною хворобою батька не сплачував аліментів більше чотирьох років та не спілкується з донькою і зовсім не приймає участь у її вихованні. У нього відсутні документи які підтверджують хворобу батька.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Суд не може визнати пом`якшуючою обставиною щиросердне каяття, яке зазначено в обвинувальному акті, оскільки такої обставини не було встановлено під час судового розгляду та небажання обвинуваченого сплачувати борг по аліментам та приймати участь у вихованні доньки дає суду підстави зробити висновок про відсутність розкаяння.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити недоліки скоєного. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 22.03.2018р. по справі №759/7784/15-к.

Разом з тим, ОСОБА_4 в судовому засіданні лише формально заявив про щире каяття, тоді як не вживав і не намагається вжити жодних заходів до добровільного відшкодування потерпілій хоч якоїсь суми аліментів.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 його ставлення до наслідків злочину, враховує щирє каяття та визнання вини, а також позицію органу обвинувачення та потерпілої та вважає можливим призначити покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, передбаченому санкцією ч.1 ст.164 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1