Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
09 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Рівненський слідчий ізолятор кримінальне провадження № 0000368 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цеценівка Шумського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше неодноразового судимого, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразового судимого, востаннє вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.11.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч.ч 1, 4 ст. 70 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 березня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарань, визначених даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.11.2018 року, остаточне покарання призначено: ОСОБА_7 три роки і сім місяців позбавлення волі; ОСОБА_6 - чотири роки позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 31.10.2019 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_8 2175 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 09 вересня 2019 року близько 00.30 хв, перебуваючи в с. Антонівка Володимирецького району Рівненської області, за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, незаконно проникли до господарського приміщення ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали свиню вагою 30 кг, заподіявши шкоду на загальну суму 2175 грн.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності його вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації дій, просить з врахуванням щирого розкаяння, активного сприяння в розкриттю злочину та перебування на утриманні ОСОБА_6 сестер, братів і бабусі, змінити вирок в частині остаточного покарання відносно її підзахисного і призначити ОСОБА_6 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків більш м`яке покарання - три роки і сім місяців позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду, які належним чином повідомлені про день і час розгляду поданої апеляційної скарги, вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду від апелянта адвоката ОСОБА_9 , яка повністю підтримує вимоги апеляційної скарги, надійшло письмове клопотання про здійснення апеляційного розгляду без її участі, що не знайшло заперечень з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання поданої захисником апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі апелянтом і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

Відповідно до визначених у цих статтях правових орієнтирів суд при обранні ОСОБА_6 заходу примусу врахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання.
Зокрема, врахував, що ОСОБА_6 вчинено тяжкий злочин, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, на які покликається і апелянт в апеляційній скарзі, обставину, що обтяжує покарання рецедив злочину, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, може становити небезпеку для суспільства, і призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за крадіжки чужого майна, в тому числі, з проникненням, і двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України.

За таких обставин, зважаючи, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком суду, суд першої інстанції правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив йому і остаточне покарання, яке, з врахуванням наведеного, на думку колегії суддів, є необхідним для попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженими в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення їм копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 10.06.2020 року