Справа № 362/4538/19
Провадження № 1-кп/362/183/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові кримінальне провадження №0000917 від 29.06.2019 року, №0000685 від 24.05.2019 року та №0001597 від 15.11.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Борова Київської області, українки, громадянки Українки, офіційно непрацюючої, яка має середню освіту, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України раніше несудима,

у вчиненні злочинів, передбаченого за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в :

01.08.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло вищевказане кримінальне провадження , внесене в ЄРДР за № 0000917 від 29.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , яке відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000685 від 24.05.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (справа №362/4566/19; провадження №1-кп/362/415/19), передано складу суду, що здійснює судове кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000917 від 29.06.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (справа №362/4538/19; провадження №1-кп/362/409/19), для вирішення питання про їх об`єднання.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001597 від 15.11.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (справа №362/7452/19; провадження №1-кп/362/282/20), передано складу суду, що здійснює судове кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000917 від 29.06.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (справа №362/4538/19; провадження №1-кп/362/409/19), для вирішення питання про їх об`єднання.

В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про доцільність об`єднання кримінальних проваджень в одне і призначити справи до розгляду. Крім того, прокурор просив обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення процесуальної поведінки обвинувачених, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. .

Обвинувачена та її захисник не заперечували щодо об`єднання кримінальних проваджень в одне та призначення судового розгляду кримінального провадження. Що стосується запобіжного заходу, то останні просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов до наступного висновку.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у вчиненні злочинів, передбаченого за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України; її вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, має постійне місце проживання, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_4 прокурор на даній стадії не володіє.

Прокурором, не підтверджено можливість ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілих, таким чином відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачена ОСОБА_4 , має сталі соціальні зв`язки, підстав для обрання відносно неї виняткового запобіжного заходу, суд вважає, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Таким чином, є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі наведеного та керуючись ст.29 Конституції України, ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ст.ст.314-316, 392 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Об`єднати в одне кримінальне провадження кримінальні справи за 362/4538/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, №362/4566/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та №362/7452/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Присвоїти об`єднаному кримінальному провадженню номер справи № 362/4538/19.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбаченого за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України на 10.03.2020 року на 15 год. 30 хв. приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області (м. Васильків, вул. Шевченка, 8), одноособово, у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників судового процесу.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Борова Київської області, українки, громадянки Українки, офіційно непрацюючої, яка має середню освіту, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України раніше несудимої, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язок:

-не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

-з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення

Суддя ОСОБА_1