№ 202/6382/16-к
Провадження № 1-кп/202/31/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження №0001679, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні малолітня дитина 2017 року народження, маючого загальну середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24 вересня 1999 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 141 КК України (в ред.1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився 16 березня 2001 року умовно-достроково відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.03 2001 року на підставі ст.52 КК України (в ред.1960 року) з невідбутим строком покарання 4 місяці 13 днів;
-28 січня 2004 року Амур-Нижньодніпровськім районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі.
Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.02.2005 року на підставі ст. 82 КК України, невідбутий строк замінено на 2 роки виправних робі з утриманням 20% в дохід держави.Звільнився 7 березня 2005 року;
-07 грудня 2010 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 22 січня 2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 69, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-27 червня 2014 року ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію від 08.04.2014» невідбутий строк покарання скорочено на 1/2 та призначено до відбуття покарання 2 роки 2 місяці 25 днів позбавлення волі. Звільнився 22.01.2016 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська громадянин України, має середню освіту, офіційно не працює, неодружений, утриманців не має, не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 квітня 2008 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК Україні до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
-19 жовтня 2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.Звільнився 30 квітня 2013 року умовно-достроково відповідно до ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22.04.2013 року на підставі ст.81 КК України з невідбутим строком покарання 1 рік 6 місяців 27 днів;
-19 грудня 2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосування ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію від 08.04.2014 року» невідбутий строк покарання скорочено на 1/2 та призначено до відбуття покарання 1 рік 7 місяців 25 днів позбавлення волі. Звільнився 19.11.2015р. по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6
обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , де в цей момент біля під`їздів та на дитячому, майданчику перебувала велика кількість людей, в тому числі і мешканців вказаного будинку, які прогулювались зі своїми неповнолітніми та малолітніми дітьми, діючи умисно, з хуліганських спонукань, керуючись мотивомявної неповаги до установлених норм поведінки, грубо порушуючи громадський порядок в громадському місці в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей в неробочий час, нехтуючи елементарнимиправилами моральності та добропристойності, ігноруючи існуючі, в суспільстві елементарні правила поведінки, з особливою зухвалістю, яка виразилася у прагненні самоутвердитися за рахунок іншої, малознайомої йому особи, а саме потерпілого ОСОБА_8 , підійшов до останнього та почав голосно висловлюватись нецензурною лайкою на адресу останнього.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що у дворі вказаного будинку відпочиває велика кількість людей, в тому числі неповнолітні та малолітні діди, продовжуючи голосно висловлюватись нецензурною лайкою, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилася у здійсненні насильницьких дій, міцно взяв своєю рукою потерпілого ОСОБА_8 за обличчя, при цьому стиснувши його та спричинивши потерпілому болісні відчуття, штовхнув останнього, внаслідок чого, ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_3 з місця вчинення злочину пішов.

20 липня 2016 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , підійшов до малознайомого йому потерпілого ОСОБА_8 , де між ними виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків. В ході конфлікту, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Того ж дня, тобто 20 липня 2016 року, у вказаний час, за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 , умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень іншій людині, розуміючи, що голова є життєво важливим органом і наносячи удари в область голови він може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, своєю рукою наніс один удар область по обличчю ОСОБА_8 , внаслідок якого останній впав спиною на землю та одразу підійнявся. Після чого, не зупинившись на досягнутому, бажаючи спричинити ще більшу шкоду здоров`ю потерпілого діючи умисно, ОСОБА_4 наніс ще один своєю удар рукою в область обличчя ОСОБА_8 , внаслідок якого останній впав спиною на землю і не подавав ознак життя.

Згідно висновку експерта № 1350/463-ЕД від 01 вересня 2016 року смерть потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 настала від внутрішньо черепної травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки та у шлуночки головного мозку, яка ускладнилася набряком головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа та судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів. Внутрішньочерепна травма виявлена на тілі потерпілого складається із сукупності наступних ушкоджень - садно в лобній ділянці ліворуч, синець у правій виличній ділянці під нижньою повікою правого ока, дрібновогнищеві крововиливи на сполучнотканинних оболонках правого ока, субтональний крововилив під м`якою мозковою оболонкою та у шлуночки головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України, згідно зміненого на підставі ст.338 КПК України прокурором 24 липня 2019 року обвинувального акту, як і заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 48 800 гривень та моральної шкоди в сумі 2 000 000 гривень визнав повністю, при цьому повністю підтвердивши обставини, викладені в зазначеному процесуальному документі і показав, що дійсно, у липні 2016 року він, з хуліганських мотивів, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , не дивлячись на те, що знаходиться у громадському місці, на зауваження раніш незнайомого йому потерпілого ОСОБА_8 не лаятися в присутності дітей підійшов до нього та висловлюючись нецензурною лайкою силою схопив боляче того за обличчя та штовхнув, відчого того той впав на землю, після чого обвинувачений пішов. Обіцяє повністю відшкодувати завдану злочином шкоду потерпілій ОСОБА_7 . Прохав суд обмежитися його допитом, оскільки вважав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються, в тому числі й щодо цивільного позову, що є його добровільною позицією, погодженою з захисником, зазначивши, що правильно розуміє зміст цих обставин, і буде позбавлений в такому випадку права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, згідно зміненого на підставі ст. 338 КПК України прокурором 24 липня 2019 року обвинувального акту, як і заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 48 800 гривень та моральної шкоди в сумі 2 000 000 гривень визнав повністю, при цьому повністю підтвердивши обставини, викладені в зазначеному процесуальному документі і показав, що дійсно, 20 липня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у дворі будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт с раніш незнайомим йому потерпілим ОСОБА_8 , умисно наніс кулаком удар потерпілому в голову внаслідок чого той упав. Після того як потерпілий ОСОБА_8 одразу піднявся обвинувачений ще раз наніс удар кулаком в голову ОСОБА_8 , потерпілий знову впав і ознак життя більше не подавав. Обіцяє повністю відшкодувати завдану злочином шкоду потерпілій ОСОБА_7 . Прохав суд обмежитися його допитом, оскільки вважав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються, в тому числі й щодо цивільного позову, що є його добровільною позицією, погодженою з захисником, зазначивши, що правильно розуміє зміст цих обставин, і буде позбавлений в такому випадку права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 338 КПК України якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Потерпіла, цивільний позивач ОСОБА_7 , представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 не виявили бажання підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі згідно з положеннями ч. 3 ст. 338 КПК України, повністю погодилися зі зміненим обвинуваченням прокурора, викладеному в обвинувальному акті від 24 липня 2019 року, надавши суду відповідне письмове підтвердження, не заперечували проти застосування вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що потерпілий ОСОБА_8 був її єдиним сином-годувальником, оскільки сама вона тяжко хворіє, тому смерть єдиного сина завдала їй непоправної втрати, великої моральної шкоди, яку вона повністю обґрунтувала у своєму позові, як до речі і матеріальну шкоду, котрі прохає стягнути солідарно, як з ОСОБА_3 , так і з ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Перевіривши дотримання та розуміння сторонами, а також потерпілими та їх представником вимог ч.2, ч.3 ст. 338 КПК України, з урахуванням думки обвинувачених, інших учасників кримінального провадження, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів по даному кримінальному провадженню по кримінальним правопорушенням, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, розміру судових витрат, які ніким не оспорюються, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій, з роз`ясненням, що у випадку визнання таких обставин вони будуть позбавлені права оскаржувати зазначені обставини в суді апеляційної інстанції.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з точки зору вимог ст. 94 КПК України суд приходить до висновку, що умисні дії:

- ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані вірно, за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю;

- ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані вірно, за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні заходу примусу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених кожним з них кримінальних правопорушень, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Таким чином до обставин, що пом`якшують покарання на підставі вимог ч. 2 ст.66 КК України суд відносить повне визнання ОСОБА_3 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а також наявність на утриманні малолітньої дитини.

До обставин, що пом`якшують покарання на підставі вимог ч. 2 ст. 66 КК України суд відносить повне визнання ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , на підставі вимог п.1) ч.1 ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , на підставі вимог п.1, п.13) ч.1 ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд зважує на те, що отримавши можливість після відбуття покарання довести своє виправлення, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такою можливістю не скористалися, повторно вдалися до кримінально-караної поведінки.

Призначаючи захід примусу обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, сукупність всіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, обставину, що пом`якшує його покарання - повне визнання ним своєї вини, обставину, що обтяжує його покарання, а саме рецидив злочинів, крім того зважує на відсутність здійснення зусиль обвинуваченим щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків, зазначених у позові, тому приходить до висновку, про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді обмеження волі, оскільки менш суворі види покарання, а саме штраф або арешт, передбачені санкцією статті за якою він обвинувачується, не будуть достатніми для його виправлення та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Однак, разом з наведеним вище, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Відповідно до вимог п.2) ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, з який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як витікає з положень ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому суд виходить з того, що наведена норма ст. 49 КК України носить імперативний характер і є для застосування судом обов`язковою. Ця норма не передбачає будь-яких альтернативних дій суду чи необхідності дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 будь-яких умов у виді визнання винуватості, відшкодування завданих злочином збитків тощо, а особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Кримінальним процесуальним законом також передбачено, що кримінальне провадження закривається судом, у тому числі, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п.1) ч. 2 ст. 284 КПК України.

У ч. 8 ст. 284 КПК України також міститься застереження про те, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому КПК України.

Оскільки строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 296 КК України, яка відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості так як передбачає максимальну санкцію міри покарання у виді обмеження волі - закінчився 20 липня 2019 року, як самим обвинуваченими ОСОБА_3 , його захисником, так і прокурором у кримінальному провадженні, яким лише 24 липня 2019 року було змінено обвинувачення ОСОБА_3 , клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності суду заявлено не було, суд же, відповідно до загальних засад кримінального провадження, а саме вимог п.19, ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному проваджені вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень,з огляду на фактичну відмову ОСОБА_3 змушений був продовжувати розгляд справи у в загальному порядку, передбаченому КПК України.

Однак на даний час, зважаючи на те, що на момент ухвалення вироку ОСОБА_3 , після спливу строків давності не може відбувати призначене судом покарання, маються всі підстави, для застосування щодо ОСОБА_3 вимог ч. 5 ст. 74 КК України.

Призначаючи захід примусу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, сукупність всіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, обставину, що пом`якшує його покарання- повне визнання ним своєї вини, обставини, що обтяжують його покарання, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, крім тогу зважує на відсутність здійснення зусиль обвинуваченим щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків, зазначених у позові, тому приходить до висновку, про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий розмір покарання, передбачений санкцією статті за якою він обвинувачується, не буде достатніми для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як витікає з положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вини не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ч.1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Таким чином, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про солідарне стягнення з обвинувачених на її користь заподіяної злочином матеріальної шкоди у розмірі 48 800 гривень суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, за наявності його вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми тощо.

Враховуючи той факт, що після загибелі сина у потерпілої ОСОБА_7 погіршилося здоров`я, вона втратила сон та з`явилась нервозність. Крім того, потерпіла пояснила, що вона є онкологічною хворою людиною і була на утриманні сина і в зв`язку з його загибеллю вимушена піти робити, щоб мати гроші на лікування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з обвинувачених на користь ОСОБА_7 2 000 000 гривень моральної шкоди, так як суд прийняв до уваги позицію обвинувачених, які не оспорювали розмір вказаної шкоди, визнавши цивільний позов в повному обсязі.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинувачених на користь держави слід стягнути витрати за проведення судово-цитологічної, судово-медичної експертиз, судової експертизи волокон та волокнистих матеріалів у сумі 880,40 гривень.

Керуючись ст. 284 КПК, 367-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_3 на підставі ч.5 ст. 74 КК України від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2016 року до 10 серпня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 48 800 (сорок вісім тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 (два мільйона) гривень.

Речові докази по кримінальному провадженню, які зберігаються у потерпілої ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Lenovo» А 390 з корпусом чорного кольору, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , батарею до нього, сім карту оператору мобільного зв`язку «Лайф», суд вважає за необхідне залишити у потерпілої.

Відеозапис слідчого експерименту від 22.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 на CD диску, зрізи нігтьових пластин правої і лівої рук трупу ОСОБА_8 поміщені у паперові конверти залишити при матеріалах справи.

Речові докази, що зберігаються в Індустріальному ВП: мікрочастинки, вилучені з долоней правої і лівої рук трупу ОСОБА_8 та поміщені у експертні пакети № 2811587, № 2811588 знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, пов`язані проведенням судових експертиз в розмірі 880,40 грн., по 440,20 грн. з кожного.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1