Справа № 373/2237/19
У Х В А Л А

24 лютого 2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

його захисника адвоката ОСОБА_11

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12

його законного представника ОСОБА_13

його захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

представників потерпілої адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18

представника служби у справах дітей

Переяславської міської ради ОСОБА_19 ,

представника ювенальної превенції

Переяслав-Хмельницького ВП ОСОБА_20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0000205 від 01.06.2019 про обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України,
встановив:

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що як працівник Національної поліції був обізнаний з правилами зберігання та використання вогнепальної зброї, а також з необхідністю дотримання заходів безпеки при поводженні з нею, 31.05.2019 в період часу з 13 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_1 разом із інспектором водної поліції ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_10 та своїм неповнолітнім сином ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, будучи обізнаним зі злочинними намірами ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 здійснити заздалегідь не обумовлену кількість пострілів з вогнепальної зброї в напрямку громадського місця, надав останнім невстановлену вогнепальну зброю, калібру 5,6 мм та набої кільцевого спалаху, які споряджені кулями калібру 5,6 мм ( 22 LR), а також дозволив їм здійснювати постріли з ганку належного йому будинку та подвір`я по предметам, які були заздалегідь виставлені як мішені та по іншим предметам, які постійно знаходилися на ділянці місцевості, де на відстані польоту куль могли перебувати сторонні особи.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що упродовж невстановленого періоду часу без належного дозволу зберігав у належному йому домоволодінні по АДРЕСА_1 невстановлену вогнепальну зброю, калібру 5,6 мм, та набої кільцевого спалаху, споряджені кулями калібру 5,6 мм ( 22 LR), а в автомобілі марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у його володінні, зберігав 8 бойових припасів до нарізної спортивно-мисливської зброї 5,6 мм.

Також, обвинувачується в тому, що 31.05.2019 в період часу з 13 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, передав ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_5 невстановлену вогнепальну зброю калібру 5,6 мм та набої кільцевого спалаху, споряджені кулями калібру 5,6 мм ( 22 LR), з метою здійснення ними пострілів по предметах, які були заздалегідь ними виставлені в якості мішеней, та по іншим предметах, які постійно знаходилися на ділянці місцевості, де на відстані польоту куль перебували сторонні люди.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що маючи у фактичному володінні автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , під час керування ним умисно використовував завідомо підробний документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 28.12.2019 відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та обрано альтернативний вид запобіжного заходу застава в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 288 150 грн. Строк дії запобіжного заходу відповідно до цієї ухвали до 25 лютого 2020 року.

24 лютого 2020 року прокурором ОСОБА_3 подано до суду письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України підтверджуються зібраними органом досудового розслідування доказами. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, що свідчить про можливість переховування від суду та про можливість його незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів. Місце знаходження знаряддя злочину (вогнепальної зброї) та місце придбання набоїв не встановлено, що свідчить про можливість обвинуваченого, перебуваючи на волі, приховувати речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Крім того, не встановлено коло осіб, причетних до переховування зброї та набоїв.

Інших аргументів на підтримання поданого клопотання не зазначив. Вважає, що обвинуваченому слід продовжити обраний запобіжний захід з підстав, що зазначені в клопотанні, строком на 60 днів.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та представники потерпілих погодилися із такою позицією прокурора і вважають, що саме такий вид забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою буде достатнім для обвинуваченого з огляду на кваліфікацію його дій, його особу, тяжкість покарання та наслідки вчинення злочинів. Зазначають про можливий вплив обвинуваченого на свого неповнолітнього сина, котрий також є обвинуваченим у цій справі. Вказують на те, що ризики не зменшилися, обвинувачений своєї вини не визнає.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники вважають, що клопотання є необґрунтованим і базується лише на припущеннях, оскільки прокурор без достатніх підстав вважає, що можливий вплив на свідків. Прокурором не обґрунтовано неможливості застосування щодо обвинуваченого такого виду запобіжного заходу як домашній арешт, а тяжкість злочину не є безумовною підставою для утримання його під вартою. Він має тісні соціальні зв`язки, а підозра і в подальшому обвинувачення є необґрунтованими.

Вказують на те, що ОСОБА_7 не здійснював жодного пострілу із рушниці, тому і доказів, що він взагалі брав рушницю в руки, немає. Ставлять під сумнів правомірність тримання його під вартою та вказують на те, що прокурор не зазначає про можливість внесення застави, яка має бути застосована судом до обвинуваченого. Проте, розмір застави, що був раніше визначений судом є непосильним для обвинуваченого та його близьких. Також зазначають, що ризик переховування від суду взагалі не існує, бо час перебування обвинуваченого під вартою зарахується йому судом, у випадку визнання його винуватості у вчиненні злочинів та призначення покарання у виді позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 заявив про можливість зміни його підзахисному запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який або ж зменшення розміру застави.

Перевіривши надані матеріали клопотання та заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що прокурором подане клопотання у строк, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 199 КПК України. Зокрема, клопотання подане пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до приписів ст. ст. 199, 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути таке клопотання прокурора.

Суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України стороною обвинувачення надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим низки кримінальних правопорушень. Зокрема, до суду направлено обвинувальний акт, що є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і на які вказує прокурор: переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його винуватості, а також незаконний вплив на свідків.

Стосовно такого ризику, як приховати речі і документи, що мають істотне значення для справи суд констатує, що досудове розслідування закінчено. Встановлення зброї, що була предметом злочину, після направлення до суду обвинувального акту жодним чином не впливатиме на кваліфікацію дій обвинуваченого. Відсутність такої зброї може свідчити лише про суб`єктивне ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, приховування ним чи його спільниками предмету злочину, намагання ухилитися від відповідальності.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду. Крім того, судове провадження тільки розпочинається, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків наявний.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, зважаючи на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, наявні.

Крім того, у суду відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Стосовно ризику перешкоджання здійснення правосуддя ЄСПЛ в своєму Рішенні в справі «Летельє проти Франції» (пункт 39) зазначив «Суд визнає, що реальна небезпека вчинення тиску на свідків могла таки бути на початку цієї справи, але вважає, що з часом вона значно зменшилася і в решті зникла зовсім». Розгляд даної справи по суті не розпочатий, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження суд вважає, що ризик впливу на свідків наявний.

У справі «Гюсеїн Есен проти Туреччини» ЄСПЛ в своєму Рішенні (пункт 77) зазначив, що «… якщо «стан доказів» можна вважати таким, що вказує на наявність серйозних ознак вини та якщо загалом такі обставини можуть бути важливими обвинувальними факторами, однак самі по собі не можуть бути достатніми, щоб виправдати продовження оскаржуваного позбавлення свободи впродовж такого тривалого періоду».

При розгляді даного клопотання суд звертає увагу на такі чинники: особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків у місці постійного проживання, наявність місця роботи, репутацію, майновий стан тощо.

Зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), а також мету застосування запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу має буди досягнута зазначена вище мета.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, направлених на порушення громадського порядку із застосуванням вогнепальної зброї, що свідчить про особливу зухвалість його дій та їх підвищену суспільну небезпечність.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).

У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

В силу п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_7 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання, в тому числі і на строк понад п`ять років.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а продовження саме такого виду запобіжного заходу є доцільним.

Суд звертає увагу, що клопотання прокурора свідчить про продовження запобіжного заходу обвинуваченому на строк до 60 днів, що не узгоджується із вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України. Норма цього закону передбачає продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців. Тому, суд постановляє ухвалу про продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме на строк два місяці. Також клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості визначення для обвинуваченого застави в разі продовження такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом другим частини п`ятої статті 182 КПК України визначено розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів. За правилами ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом 28.12.2019 було постановлено ухвалу про визначення розміру застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для досягнення мети в забезпеченні виконання ним, покладених на нього обов`язків. Непомірність визначеної суми може свідчити про обмеження права обвинуваченого чи членів його сім`ї на реалізацію права внесення застави як альтернативного взяттю під варту запобіжного заходу. Можливість внесення застави як забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків гарантоване державою право, яке не повинно бути обмежене судом без достатніх на те підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід визначити розмір застави в 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для досягнення мети в забезпеченні виконання ним, покладених на нього обов`язків, зменшивши таким чином її розмір на 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір такої застави, на думку суду, буде достатнім і справедливим щодо особи обвинуваченого.

Окрім того, 24.02.2020 було складено і оголошено резолютивну частину ухвали, в якій було допущено описку. Покладено на обвинуваченого обов`язок не відлучатися із місця проживання без дозволу суду замість не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.

Така описка свідчить про наявність факту різного лексичного тлумачення, що має бути усунена при складанні судом повного тексту судового рішення, без виклику сторін в судове засідання. Визначення поняття «місце проживання» КПК України не містить. Натомість згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тому, місце проживання фізичної особи і населений пункт, в якому така особа зареєстрована, проживає чи перебуває, поняття не ідентичні.

Керуючись ст. ст. 9, 177, 194, 199, 331 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто з 24 лютого 2020 року до 24 квітня 2020 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити для ОСОБА_7 заставу у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 273 260 грн. (р/р UA0018661, банк: Держказначейська служба України, м. Київ; ; отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області; призначення платежу: у призначенні платежу платіжного документу обов`язково зазначити інформацію про постанову судді (ухвалу суду), який обрав заставу мірою запобіжного заходу, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, за яку вноситься застава).

Після внесення застави звільнити з-під варти ОСОБА_7 , якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Після внесення застави та звільнення з-під варти покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою в даному кримінальному провадженні;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з свідками в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному КПК України, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019.

Повний текст ухвали виготовлено 26.02.2020.

Суддя ОСОБА_1