ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/741/20 Справа № 209/3537/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000775 за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, працюючу оператором ВАТ «Дніпровагонмаш», зареєстровану та мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладено на неї, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянку України, з вищою освітою, не заміжню, працюючу помічником директора ПРАТ «Миронівський хлібопродукт», зареєстровану та мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладено на неї, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні наступного.
Приблизно о 20.30 год. 30.05.2018 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходились біля приміщення аптеки, що розташована за адресою: вул. Воїнів Афганців, 2 у м. Кам`янське, де побачили раніше їм знайому ОСОБА_10 . В цей час у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна - жіночої сумки ОСОБА_10 , поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб. З цією метою ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_10 та штовхнула останню в спину після чого до ОСОБА_10 підійшла ОСОБА_7 .
Далі, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали виривати з рук ОСОБА_10 її жіночу сумку, при цьому з метою подолання опору потерпілої, ОСОБА_8 почала кусати ОСОБА_10 за праву та ліву руку, а ОСОБА_7 почала наносити удари руками в область плечей, рук та голови останньої в кількості більше 10 ударів. Далі ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_8 , схопила предмет (який саме не встановлено) та нанесла цим предметом один удар у ліву частину скроні голови ОСОБА_10 , а потім продовжила цим же предметом наносити удари по рукам та тулубу останньої, після чого від отриманих ударів ОСОБА_10 впала на землю та на деякий час відпустила з своїх рук жіночу сумку.
В той час як ОСОБА_10 перебувала у лежачому положенні, на землі, вона побачила, що її сумка лежить біля неї на землі, після чого вона схопила до своїх рук вищевказану сумку. В цей час ОСОБА_8 , побачивши це, та зрозумівши, що ОСОБА_10 добровільно не віддасть зазначену сумку, підійшла до ОСОБА_10 та почала наносити удари ногами в кількості більше 10 разів в область нижніх кінцівок, та під час нанесення яких, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 , вирвала з рук останньої жіночу сумку, в якій знаходились: мобільний телефон, вартість якого складає 177 грн., карта пам`яті, вартість якої складає 90 грн., зв`язка ключів в кількості 6 штук (які не представляють для потерпілої матеріальної цінності) та передала її до рук ОСОБА_7 .
В результаті зазначених дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців, саден на обличчі, шиї, тулубу, верхніх та лівій нижній кінцівках, що згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки. Заволодівши чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з місця злочину намагалися втекти, однак, коли ОСОБА_7 почала бігти з сумкою, що належить ОСОБА_10 , вздовж проїзної частини дороги у бік модульного містечка, що розташоване по вул. Воїнів Афганців у м. Кам`янське, по шляху прямування одразу була зупинена невстановленим під час досудового слідства чоловіком.
В апеляційній скарзі:
- захисник обвинувачених просить даний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдати за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вважає, що вирок винесений з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, грубими порушеннями прав підозрюваного та обвинуваченого, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи недопустимим доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування покарання, є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт вважає, що порушений порядок початку досудового слідства, оскільки в матеріалах кримінального провадження мається заява ОСОБА_10 від 30.05.2018 року та від 01.06.2018 року про вчинення дій в нанесенні ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень. Крім того, в матеріалах кримінального провадження мається заява ОСОБА_10 від 14.09.2018 року, яка в ЄРДР не внесена. Вважає повідомлення про підозру обвинуваченій ОСОБА_7 та інші слідчі дії, здійснені з порушенням встановленого порядку.

На думку захисника, висновки експертиз № 849-Е від 14.06.2018 року, № 974-Е від 15.08.2018 року, № 976-Е від 16.08.2018 року, № 975-Е від 16.08.2018 року не можуть ґрунтуватись на доказах, які визнані судом недопустимими. Вважає, що вказані у вироку висновки вищезазначених судово-медичних експертиз не відповідають вимогам ст. 101 КПК України, і суд першої інстанції не вправі був посилатись на них, як на допустимі докази вини обвинуваченої ОСОБА_7 .

Також апелянт вважає, що судом не було встановлено корисливий мотив.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника обвинувачених залишити без задоволення, а вирок, - без змін, обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Юридична кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене за попередньою змовою групою осіб за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, їх вина у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційним переглядом встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були дотримані в повному обсязі.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується показами потерпілої та свідків, та іншими документами.
Так, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_11 - дружина її рідного брата, а ОСОБА_12 - її племінниця, з якими склались напружені стосунки після смерті матері, коли біля 20.00 год. 30 травня 2018 року вона йшла додому, зрозуміла, що хтось її позаду наздоганяє, та відчула удар в плече. Побачила ОСОБА_11 , яка почала її ображати та говорити, що вона викрала у неї 10 000 грн. Потім вихопила у неї пакет, в якому були продукти харчування, та почала виривати у неї сумку, та бити її по рукам та кусати за руки, вириваючи сумку. Далі ОСОБА_13 обійшла її зі спини та із ОСОБА_14 почали бити її по спині. Потім ОСОБА_13 вдарила її металевим предметом у скроню і вона впала вперед на коліна. Тоді ОСОБА_13 і вирвала сумку, яку потім забрала ОСОБА_15 та побігла у бік модульного містечка. В сумці були документи, гроші та мобільний телефон, ключі від квартири. Вказану ситуацію побачив незнайомий чоловік, який наказав віддати їй сумку, що ОСОБА_15 і зробила.
Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що вона 30 травня 2018 року бачила, як 2 жінки побили ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_17 підтвердила пояснення ОСОБА_16 , з якою находилась на вулиці. Вони почули крик про допомогу та побачили, як 2 жінки, молода та доросла, здійснювали побиття третьої. При цьому, молода жінка била потерпілу металевою палицею, і та закривалася від ударів молодої жінки руками. Сумку потерпіла тримала лівою рукою та прижимала до грудей. Інша жінка наносила удари ногами та руками по тулубу, кусала за руки, та намагалася вирвати сумку з рук потерпілої. Доросла жінка забрала сумку у потерпілої. Коли зупинився автомобіль, то з нього вийшов чоловік та забрав сумку у нападниці, повернув її потерпілій. У потерпілої в області скроні була кров, яку не могли зупинити.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він рідний брат потерпілої ОСОБА_19 і чоловік обвинуваченої ОСОБА_11 . У них виник конфлікт із сестрою з приводу спадщини після смерті матері. Вона відмовлялася ділити гроші у розмірі 47 000 грн., які залишилися після смерті матері. Гроші сестра йому не віддала. З приводу поділу спадкового майна до суду вони не зверталися. Вирішувати це питання із сестрою свою дружину та доньку він не просив. Коли 30 травня 2018 року він прийшов додому, дружина розповіла, що зустріла його сестру і та стала говорити, що квартира після смерті матері буде належати тільки їй та вимагала повернути їй 12 000 грн. - пенсію матері, що вони отримали.
Отже, як потерпіла так і свідок ОСОБА_18 пояснили, що побиття ОСОБА_10 було здійснено з корисливого мотиву. Цей факт в апеляційному суді підтвердили і обидві обвинувачені.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 552 від 01.06.2018 року, у ОСОБА_10 виявлені пошкодження у вигляді синців та саден на обличчі, шиї, тулубу, верхніх та лівій нижній кінцівках - відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, виникли внаслідок дії твердого предмета, предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо у термін указаний обстеженою.
Винуватість обвинувачених у скоєнному також доведено:
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_10 , яку побили невідомі жінки 30.05.2018 року, біля бул. Героїв, 5 у м. Кам`янське;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_7 , яка 30.05.2018 року скоїла побиття потерпілої та насильно забрала у ОСОБА_10 сумку;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_8 , яка 30.05.2018 року скоїла побиття потерпілої;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_10 , яку побили невідомі жінки 30.05.2018 року біля бул. Героїв, 5 у м. Кам`янське.
Доводи апелянта про невинуватість обвинувачених спростовані: протоколами впізнання обох обвинувачених, протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої, висновком експерта, протоколами огляду та іншими доказами, належно наведеними та проаналізованими у вироку.
Зазначеними доказами, в повній мірі встановлено вину ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Таким чином доводи захисника обвинувачених ОСОБА_9 щодо відсутності в діях обвинувачених складу вказаного злочину, є безпідставними.
Колегією суддів також перевірено обґрунтованість призначеного покарання обвинуваченим.
Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у у виді 4 років позбавлення волі кожній та на підставі ст. 75 КК України звільнено їх від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладено на них, відповідно до ст. 76 КК України певні обов`язки, враховував тяжкість вчиненого злочину, особи винних, а саме: ОСОБА_8 , яка на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, працює, раніше не судима, вину в скоєному не визнала та ОСОБА_7 , яка на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває , за місцем проживання характеризується задовільно, працює, раніше не судима, вину в скоєному не визнала, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено, з даним видом та мірою покарання і погоджується колегія суддів, вважає його достатнім для запобігання вчиненню ними нових злочинів.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та узгоджується з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає.
Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинувачених, - не встановлено, тому вирок слід залишити без змін як законний.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4