ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.05.2016 року за № 0003272 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого професором кафедри ХНУМГ ім. Бекетова, раніше не судимого, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_9 09 квітня 2016 року, приблизно о 07-00 годині, рухаючись по Журавлівському узвізу у м. Харкові за кермом автомобіля «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у громадському місці, використовуючи малозначний привід для конфлікту, а саме невдоволення з приводу недотримання як на його думку раніше не знайомим йому водієм автомобілю «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 правил дорожнього руху, та діючи з раптово виниклих хуліганських мотивів, що виразилися у бажанні показати свою зверхність до оточуючих, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, почав рух за автомобілем «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , після чого здійснив маневр - обгін вказаного автомобілю, тим самим призвів до вимушеної зупинки транспортного засобу водієм автомобілю «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 неподалік автомобільної заправки «БРСМ», розташованої по вул. Матюшенка, 13 у м. Харкові. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи в громадському місці на вулиці, а саме на узбіччі дороги біля автомобільної заправки «БРСМ», розташованої по вул. Матюшенка, 13 ум. Харкові, ОСОБА_9 , після власної зупинки на транспортному засобі «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував особисто та вимушеної зупинки автомобілю «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 за кермом якого перебував раніше не знайомий йому ОСОБА_10 , вийшов зі свого автомобілю «SKODA Octavia», та висловлюючись брутальною лайкою у бік ОСОБА_10 , підійшов до останнього, не зважаючи при цьому на присутність оточуючих - інших учасників дорожнього руху, які стали очевидцями вчиняємих хуліганських дій ОСОБА_9 , а саме раніше не знайомого йому ОСОБА_12 , який в той момент також зупинився на своєму транспортному засобі, за кермом якого особисто перебував, неподалік місця вчинення хуліганських дій ОСОБА_9 , спостерігаючи за діями останнього. Після чого, щоб заспокоїти агресивно налаштованого ОСОБА_9 , ОСОБА_12 зробив йому зауваження з приводу його хуліганських дій, однак ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, зневажаючи елементарними нормами моралі та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднане з особливою зухвалістю, ще виразилося в умисному пошкодженні майна, а саме автомобілю «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , умисно руками здійснив відрив правого бокового дзеркала вказаного автомобілю, який належить ОСОБА_10 , заподіявши останньому, згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №10146 від 29.11.2016, матеріальну шкоду на суму 2235,00 грн. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 був спричинений матеріальний збиток на суму 2235,00 грн.
Дїї ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Обвинуваченим ОСОБА_9 під час розгляду справи своєї провини у інкримінованому злочині за ч.1 ст. 296 КК України не визнається та він клопотань про закриття провадження у зв*язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не подав, вказуючи про те, що не винний у скоєнні інкримінованого йому злочині.

В судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що дійсно він 09.04.2016 року близько 07 години ранку їхав по Журавлівському узвізу у м. Харкові за кермом свого автомобіля «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 разом з вагітною дружиною, дитиною (2 роки) та кумом. Його автомобіль їхав зі швидкістю 40-50 км. на годину. Автомобіль «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , за кермом якого, як він потім дізнався був ОСОБА_10 створив аварійну ситуацію, оскільки об*їхав його автомобіль та заціпив дзеркало бокове на його автомобілі «SKODA Octavia», і пошкодив його (виникла тріщина). Він показав фарами, щоб той зупинився, сигналив йому, догнав автомобіль «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 і зупинився перед ним у кармані дороги біля заправки. Автомобіль «HONDA CIVIC» також зупинився на узбіччі у кармані дороги і водій ОСОБА_13 вийшов з автомобіля. Він йому показав, що той зробив (пошкодив його дзеркало), а той тільки розвів руками. Він також показав на його дзеркало і те випало з гнізда, але він його не виривав. Потім вони роз*їхались і на водія ОСОБА_13 склали протокол про адміністративне правопорушення. Він під час цього конфлікту на дорозі, який був 1 хвилину, нецензурною лайкою не виражався, потерпілому не погрожував, ніяких людей не бачив, ніякі автомобілі протягом цих подій не зупинялись, рух автомобілів також не зупинявся, прохожих не було і до них ніхто не підходив.

В судовому засіданні були досліджені докази, які сторона обвинувачення поклала в основу обвинувачення відносно ОСОБА_9 , об`єм та порядок дослідження яких встановлено у відповідності до ч.1 ст. 349 КПК України, а саме:

- витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0003272 з внесенням даних 13.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 296 КК України за заявою ОСОБА_10 з фабулою про те, що 09.04.2016 року о 07-00 год. ОСОБА_9 знаходячись на вул. Весніна, з хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, пошкодив автомобіль «Хонда Цивік», д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_10 ( а. с. 12);

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_14 від 09.04.2016 року без зазначення часу про вчинене кримінальне правопорушення з зазначенням обставин справи: 09.04.2016 приблизно о 06-55 год. невідомий відломив бокове дзеркало на автомобілі ОСОБА_14 «Хонда Цивік», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 130).

- протокол огляду місця події від 09.04.2016 року за участі ОСОБА_14 , в ході якого протягом часу з 16-25 до 16-50 год. був оглянутий автомобіль «Хонда Цивік», д.н.з. НОМЕР_2 за адресою: м. Харків, вул. Артема, 49 та вказано, що скло автомобіля без пошкоджень, кузов не має наявних пошкоджень, праве дзеркало вирвано з основи. (а.с. 131-133).

- протокол пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.11.2016 року, під час якого свідок ОСОБА_12 впізнав за фотознімком № 2 особу, яка 09.04.2016 року пошкодила дзеркало на автомобілі «Хонда Цивік», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 141-143). При цьому суд зазначає, що відомостей про те, яка особа міститься на фото № 2 стороною обвинувачення не представлено.

- висновок судової автотоварознавчої експертизи №10146 від 29.11.2016 року про ринкову вартість правого бокового дзеркала у зборі на автомобіль «Хонда Цивік», 2008 р.в., станом на 09.04.2016 року, яка складає, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 2235 грн. (а.с. 145-147)

Також, в судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 , заявлені стороною обвинувачення.

Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснив суду, що 09.04.2016 року приблизно о 06 год. 30 хв. він їхав на своєму автомобілі «Хонда Цивік», д.н.з. НОМЕР_2 по вул. 1 Травня і попереду нього їхав автомобіль «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 . Він намагався обігнати зазначений автомобіль, але водій автомобілі «SKODA Octavia» його не пропускав. Потім, вони повернули на вул. Весніна і він на своєму автомобілі обігнав автомобіль «SKODA Octavia», однак вони заціпилися дзеркалами боковими. Водій автомобіля «SKODA Octavia» їхав за ним, моргаючи фарами та сигналив. Доїхавши до автозаправки «БРСМ» вони зупинилися і автомобіль «SKODA Octavia» перед його автомобілем. Також, рядом зупинився автомобіль «Toyota Camry» чорного кольору, водій якого спостерігав, що відбувається. До нього підійшов водій автомобіля «SKODA Octavia», як він потім дізнався це був ОСОБА_9 та почав висловлювати погрози на його адресу з приводу пошкодження його дзеркала на автомобілі при обгоні. Той йому сказав, щоб він вийшов з автомобіля і він вийшов, підійшов також водій з автомобіля «Toyota Camry» і почав заспокоювати водія «SKODA Octavia». Потім, ОСОБА_9 підійшов до правого бокового дзеркала його автомобіля, схватив його двома руками і відламав. Дзеркало залишилось висіти на проводах. Потім, ОСОБА_9 сів в свій автомобіль та поїхав, а він викликав «102». Всі ці події тривали до 10 хвилини і більше біля них автомобілі не зупинялися.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що близько 07-00 години ранку 09.04.2016 року він їхав на своєму автомобілі «Toyota Camry» по спуску вул. Весніна в сторону вул. Шевченка в м. Харкові і бачив, що автомобіль «Хонда Цивік» не пропускає автомобіль «SKODA Octavia». Потім, він побачив конфлікт на дорозі між двома водіями автомобілів «SKODA Octavia» та «Хонда Цивік» та зупинився. Він бачив, що водії розбиралися із-за того, що один одного не пропустив на дорозі і водій «SKODA Octavia» кричав на водія «Хонда Цивік» та відламав тому дзеркало і кинув його на землю. Інших людей не було, весь конфлікт тримав десь 3-5 хвилин.

За клопотанням сторони захисту також був допитаний свідок ОСОБА_15 , який під час подій 09.04.2016 року перебував в автомобілі водія ОСОБА_9 «SKODA Octavia» та який пояснив, що він їхав разом з ОСОБА_9 на передньому сидінні. В автомобілі також була вагітна дружина та малолітній син (2 роки) ОСОБА_9 . Коли вони проїхали перехрестя вул. Пушкінська та вул. Весніна, він почув звук від стуку по лівому боковому дзеркалу автомобіля, дзеркало вивернулося та побачив, як їх автомобіль обігнав автомобіль «Хонда Цивік» д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_9 поїхав за цим автомобілем, сигналив йому фарами та звуком, на що той не реагував. Потім, ОСОБА_9 його наздогнав навпроти газової заправки на спуску вул. Весніна та вул. Матюшенко в кармані і ОСОБА_9 вийшов з автомобіля та пішов до автомобіля «Хонда Цивік» і вони вдвох з водієм дивилися на дзеркала бокові. Коли Дєгтяр повернувся до свого автомобіля, то сказав, що вони розмовляли з приводу пошкодження дзеркала під час зіткнення їх при обгоні, оскільки на його дзеркалі є пошкодження. Всі ці події біля автозаправки відбували приблизно 2-3 хвилини і рух вказаними діями на автодорозі зупинено не було. Він також нікого не бачив, щоб хтось підходив до водіїв, або хтось втручався у їх розмову. Після з*ясування цієї ситуації вони уїхали, а що робив другий водій йому не відомо.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Зокрема, відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сторонами, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.
В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Оцінивши сукупність зібраних та наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні складу злочину, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст. 296 КК України, а саме, що він скоїв хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Це положення передбачено й пунктом 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Також однією із засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Надані стороною обвинувачення докази таким критеріям не відповідають, оскільки містять сумніви, що виключають можливість прийняття рішення поза розумними сумнівами про винуватість обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Доказів, що доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не надано.
Обвинувачення повинно довести кожний факт, пов`язаний із злочином, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувачення по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Під час розгляду даної кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні категорично заперечував свою причетність до вказаного злочину за ч.1 ст. 296 КК України, зазначаючи, що він не порушував громадський порядок, шкоду потерпілому не спричиняв, дзеркало не відривав, а воно само відпало від зіткнення автомобілів. Також, зазначав, що між ним та потерпілим сталося непорозуміння з приводу конфліктної ситуації на дорозі під час керування транспортними засобами і вони розібралися з приводу цього, на ОСОБА_13 був складений протокол про адміністративне правопорушення, однак що сталося з протоколом йому не відомо. Станом, на теперішній час потерпілий до нього претензій не має, однак він вважає, що він не винний у злочину за ч.1 ст. 296 КК України, просить його виправдати, інших будь-яких клопотань до суду не подавав.
Потерпілим ОСОБА_10 під час судового розгляду також була подана до суду заява про те, що він претензій до ОСОБА_9 не має, заявлені раніше позовні вимоги про відшкодування шкоди не підтримує, інших клопотань процесуального характеру потерпілий до суду не подавав.
Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, виправдувальний вирок постановлюється у випадках:
- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діями, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настання яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки, що настали в результаті дій особи, яким заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо;
- за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке сталось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки;
- відсутні інші умови, за яких діяння визначається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо);
- діяння вчинено у стані необхідної оборони або крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину;
- підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину;
- підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність;
- за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але дослідженні судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.
Згідно п. 23 зазначеної постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип призумції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain).
У справі «Яременко проти України», від 12.06.2008 року (п.74), Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що складовою справедливого судового розгляду є врахування якості доказів і, зокрема, того чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується і навпаки збільшується, коли характер доказів не є вагомим, вони не є достовірним та точними.
Крім того, у справі «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року Європейським Судом з прав людини наголошується на недопустимості надмірно тривалого кримінального провадження, що суперечить вимогам розумного строку.
Суд наголошує, що стаття 296 частина 1 КК України передбачає відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку
Для з*ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.
Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України та надаючи оцінку всім представленим доказам, суд приходить до наступного.
Так, під час досудового розслідування слідчим та прокурором в обвинувальному акті вказано про те, що ОСОБА_9 , перебуваючи у громадському місці, використовуючи малозначний привід для конфлікту, а саме невдоволення з приводу недотримання як на його думку раніше не знайомим йому водієм автомобілю «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 правил дорожнього руху, та діючи з раптово виниклих хуліганських мотивів, що виразилися у бажанні показати свою зверхність до оточуючих, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, почав рух за автомобілем «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , після чого здійснив маневр - обгін вказаного автомобілю, тим самим призвів до вимушеної зупинки транспортного засобу водієм автомобілю «HONDA CIVIC», підійшовши до автомобіля потерпілого висловлювався брутальною лайкою у бік ОСОБА_10 , не зважаючи на присутність оточуючих - інших учасників дорожнього руху, і ОСОБА_9 , зневажаючи елементарними нормами моралі та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднане з особливою зухвалістю, ще виразилося в умисному пошкодженні майна, умисно руками здійснив відрив правого бокового дзеркала вказаного автомобілю, який належить ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 2235,00 грн.
Однак, під час судового розгляду судом встановлено, що стороною обвинувачення не доведені основні і обов`язкові показники грубого порушення громадського порядку - наявність особливої зухвалості, з мотивів явної неповаги до суспільства.
Так, судом встановлено, що 09.04.2016 року між водієм автомобіля «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 та водієм автомобіля «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 сталася конфліктна ситуація з приводу порушення ними Правил дорожнього руху України та пошкодження бокових дзеркал у двох автомобілів цих водіїв. Як потерпілим не спростовується, так і матеріалами справи підтверджується, що на автомобілі ОСОБА_9 «SKODA Octavia», так і на автомобілі ОСОБА_10 «HONDA CIVIC» були подряпини під час зіткнення цих двох автомобілів під час руху на дорозі. Таким чином, між сторонами ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) виник конфлікт з приводу ПДР України, який не має ніякого відношення до порушення громадського порядку.
Дані обставини також підтверджуються і доказами, які надані стороною захисту у відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові від 05.07.2016 року (а.с. 149), що відносно ДТП, яке мало місце 09.04.2016 року на перехресті вул. Пушкінська та Весніна за участі автомобілів «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 та «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 складені матеріали ДТП та направлені до суду для вирішення.
Також, досліджуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що порушення громадського порядку, як про це викладено в обвинувальному акті не мало місця, враховуючі нетривалість конфлікту з приводу ДТП між водіями (2-5 хвилин), відсутність обставин, які б призвели до блокування дороги, оскільки автомобілі зупинились в кармані біля заправки і не перешкоджали проїзду інших автомобілів, відсутність прохожих та осіб, які б могли спостерігати за подіями, у зв*язку з чим були б порушені їх права,як громадян на спокій, та відсутність порушення інтересів будь-яких організацій або установ діями водіїв.
Таким чином, обвинувальний акт, докази, показання, досліджені безпосередньо в суді, не містять достатніх даних на підтвердження того, що в діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України, а саме, що дії ОСОБА_9 були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку та при цьому супроводжувалися особливою зухвалістю. Прокурором в суді не доведено, що в діях обвинуваченого є об`єктивна та суб*єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Посилання прокурора на наявність особи, яка зупинилась під час ДТП ОСОБА_12 не може розцінюватись судом, як ознакою порушення громадського порядку, оскільки цей водій також їхав за автомобілями Дєгтяр та Ладики, бачив обставини з приводу ДТП, і зупинився лише, щоб з*ясуватися ситуацію між водіями з приводу ДТП.
Також, суд зауважує, що саме лише громадське місце (на дорозі), де відбувались події з приводу ДТП та порушення водіями ПДР України, не може бути підставою для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 296 КК України. Дана правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року по справі №348/2090/17.
Також, не знайшов свого підтвердження і факт спричинення потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим умисного пошкодженням майна у вигляді відриву правого бокового дзеркала автомобіля «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , з зазначенням розміру шкоди на суму 2235 грн.
Під час судового розгляду судом встановлено, що між автомобілями «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 та «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 під час руху сталося зіткнення у вигляді контактування боковими дзеркалами (у автомобіля «SKODA Octavia» лівим боковим дзеркалом, у автомобіля «HONDA CIVIC» правим боковим дзеркалом).
Згідно мотивувальної частини висновку експерта №6265 від 09.07.2019 року (а.с. 206-216) на зовнішній передній поверхні корпуса дзеркала автомобіля «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 на висоті 100 см від рівня опорної поверхні маються потертості та нашарування речовини сірого кольору. Під вищевказаним нашаруванням на склі повторювача лівого повороту, який розташований в корпусі лівого бічного дзеркала, мається тріщини. На задній лівій частині корпуса лівого дзеркала мається потертості, незначні задири матеріалу корпуса та нашарування речовини чорного кольору, які розташовані на висоті 107 см від рівня опорної поверхні. Аналізуючи дані пошкодження експерт приходить до висновку, що автомобіль «SKODA Octavia», державний знак НОМЕР_1 своїм лівім дзеркалом контактував з достатньо твердим об`єктом сірого або темного кольору, індивідуальні ознаки якого не відобразилися в пошкодженнях. В даному випадку, це могло бути і корпус бічного дзеркала іншого легкової автомобіля.
Дані обставини підтверджують обставини ДТП та пошкодження автомобіля ОСОБА_9 під час подій 09.04.2016 року та спростовують обставини подій, які викладені у обвинувальному акті щодо незначного поводу для конфлікту та раптово виниклих хуліганських мотивів, що виразилися у бажанні показати свою зверхність до оточуючих, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Таким чином, суд встановив, що конфлікт між водіями (Дєгтяр та Ладики ) виник з приводу порушеннями ними ПДР України і не був спрямований на грубе порушення громадського порядку, з бажанням протиставити себе суспільству, демонструючи явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що також спростовує суб`єктивну ознаку хуліганства у вигляді прямого умислу та мотивами явної неповаги до суспільства.
Із суб`єктивної сторони хуліганство характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Під час розгляду справи прокурором в суді не доведено спрямованість умислу ОСОБА_9 саме на вчинення хуліганських дій, а також наявності в його діях мотиву явної неповаги до суспільства, тоді як з`ясування таких обставин має істотне значення для правильної кваліфікації дій за ст. 296 КК України чи за відповідними статтями КК України, а можливо і за Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Також, не знайшли своє підтвердження і факт заподіяння шкоди потерпілому ОСОБА_10 у вигляді відриву правого бокового дзеркала саме з зазначенням розміром шкоди на суму 2235 грн.

Так, за поясненнями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_16 обвинувачений відірвав праве бокове дзеркало та кинув його (за поясненнями свідка на землю). В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 вказував, що дзеркало він не ремонтував, не замінював, а тільки поставив його на місце і для проведення експертизи надав автомобіль з дзеркалом, яке не ремонтував.

Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №6265 від 09.07.2019 року (а.с. 206-216) механізм пошкоджень та яким об*єктом були нанесені пошкодження на корпусі правого бокового дзеркала заднього виду автомобіля «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 експертним шляхом не уявляється можливим встановити, оскільки під час огляду автомобіля експертом було встановлено, що дзеркало розташоване в місці його штатного розташування, на зовнішній передній поверхні корпуса даного дзеркала маються незначні потертості, кронштейн кріплення правого бічного дзеркала без пошкоджень.
Таким чином, доказів на підтвердження спричинення шкоди потерпілому, в тому числі і на суму 2235 грн. за висновком експертизи від 29.11.2016 року судом не встановлено та не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Одні лише припущення щодо спричинення шкоди не можуть бути взяті судом до уваги, а всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого.

Наданий стороною обвинувачення рахунок на оплату від 06.10.2016 року (а.с. 135) також не підтверджує розмір заподіяної шкоди, оскільки відсутні належні та допустимі відомості про проведення розрахунку по даному рахунку, а містять лише відомості про можливі майбутні витрати.
Крім того, суд звертає увагу на те, що огляд автомобіля «HONDA CIVIC», державний знак НОМЕР_2 , під час якого було зазначено про те, що дзеркало вирвано проводився у відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , без фіксації фото та відео, не на місці події на вул. Весніна, через тривалий проміжок часу (9 годин після подій) 09.04.2016 року, і прийняття заяви ОСОБА_10 від 09.04.2016 року про вчинене кримінальне правопорушення надано до суду без зазначення часу прийняття такої заяви, а наданий протокол впізнання за фотознімками від 01.11.2016 року наданий в якості доказу також без вказівки кого саме впізнав свідок, і всі ці дані та надані докази, які оцінені судом не можуть свідчити про доведеність обвинувачення та провини обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України.

Згідно вимог ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є в тому числі рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини у кримінальних справах правило ч.2 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (презумпція невинуватості) вимагає, щоб обов`язок доказування покладався на сторону обвинувачення (справа «Капо проти Бельгії»).
Суд також керується вимогами ст. 22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Зміни обвинувачення в суді заявлено не було та будь-яких інших клопотань від сторін також не заявлено.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 18 та 19 своєї Постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді кримінальних справ мають суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Визнати особу винною у вчиненні злочину можливо тільки за умови доведеності її вини. При цьому необхідно мати на увазі, що в силу ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого.
Враховуючи викладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що мотив, мета вчинення дій, суттєвість завданої шкоди, що має принципове значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення хуліганства, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.296 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд зазначає, що прокурором в суді не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України (грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю) по подіях 09.04.2016 року, що є підставою, визначеною п.3 ч.1 ст.373 КПК України, для ухвалення виправдувального вироку.
Вивченням особи ОСОБА_9 встановлено, що той не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає та зареєстрований в м. Харкові, одружений, має двох малолітніх дітей, працює професором кафедри ХНУМГ ім. Бекетова, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Судові витрати за проведення експертизи підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

Ухвалив:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України - визнати невинуватим та виправдати.
Судові витрати за проведення експертизи в сумі 881 грн. та 5495 грн. підлягають віднесенню на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручається прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий -