Справа № 947/9396/20
Провадження № 1-кс/947/5809/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000147 від 25.02.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 14, ч 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000147 від 25.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 289 КК України.

Дане кримінальне провадження розслідується за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «KIA Sportage», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , що мало місце 25.02.2019 у м. Чорноморськ, Одеської області; автомобілем марки «BMV X5», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , яке вчинено 18.09.2019, в період часу з 21:00 по 23:00 годин, за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5 та готування до незаконного заволодіння автомобілем марки «Lexus GX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_3 .

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є заяви власників автомобілів KIA Sportage», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 та «BMV X5», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 та рапорт слідчого про виявлене кримінальне правопорушення, стосовно готування до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 289 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення кримінальних правопорушень, а саме незаконного заволодіння автомобілем марки «BMV X5», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та готування до незаконного заволодіння автомобілем марки «Lexus GX 470», державний реєстраційний знак НОМЕР_3 можуть бути причетні: громадяни України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

07.05.2020 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: блокнот в твердому плетінні коричневого кольору з чорновими записами; аркуш паперу формату А4, в якому є чорнові записи, виконані рукописним текстом; аркуш паперу формату А4 з надрукованим текстом (перелік автомобілів з державними номерними знаками); копія паспорту на ОСОБА_7 (перелічені документи упаковані в спеціальний сейф-пакет 4392327); номерні знаки НОМЕР_4 у кількості 2-х штук, які упаковані в спеціальний сейф-пакет INZ4022965; ніж з чохлом, який упакований в спеціальний сейф-пакет EXP0306268; ключі зі знаком автомобіля марки «Мітсубісі»; мобільний телефон марки «Соні» у вимкнутому стані; паспорт на громадянина України ОСОБА_15 (серії НОМЕР_5 ) з ідентифікаційним кодом НОМЕР_6 (перелічені документи та предмети упаковані в спеціальний сейф-пакет 4392326); один патрон, який запакований в спеціальний сейф пакет EXP 02025655; мобільний телефон марки «Айфон 7+» з сім-картою мобільного оператора «Лайф» з номером мобільного телефону НОМЕР_7 , який запакований в спеціальний сейф-пакет 4392334.

Враховуючи те, що вищеперераховані предмети, які вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 містять на собі сліди вчиненого правопорушення, використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладені арешту на вилучене майно.

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Власник майна, відповідно до заяви, був повідомлений слідчим про дату та час розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені речі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також, на вилучених речах, зокрема, блокноті, аркушах паперу, мобільних телефонах, можуть міститися відомості щодо обставин кримінальних правопорушень, а також дані щодо осіб, ймовірно причетних до їх вчинення.

Крім того, вилучені речі, зокрема, ніж та ключі можуть бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, а саме могли використовуватись для незаконного заволодіння транспортними засобами, та можуть містити на собі сліди. Також, зазначене майно необхідне для проведення слідчих дій та експертних досліджень, з метою встановлення слідів кримінального правопорушення, а також відомостей, які можуть бути в подальшому використані як докази.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 07.05.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 289 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, а також з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації майна, як виду покарання, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та з метою проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з вказаним майном. В свою чергу, не накладення арешту на вилучене майно може призвести до його відчуження або знищення, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження.

В частині накладення арешту на паспорт громадянина України ОСОБА_15 (серії НОМЕР_5 ), з ідентифікаційним кодом НОМЕР_6 , слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено, що вказаний паспорт має відношення до даного кримінального провадження, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання в цій частині, в цілях недопущення порушення права власності особи.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації майна, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000147 від 25.02.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 14, ч 2 ст. 289 КК України задовольнити.

Накласти арешт на предмети, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- блокнот в твердому плетінні коричневого кольору з чорновими записами;

- аркуш паперу формату А4, в якому є чорнові записи, виконані рукописним текстом;

- аркуш паперу формату А4 з надрукованим текстом (перелік автомобілів з державними номерними знаками);

- копія паспорту на ОСОБА_7 (перелічені документи упаковані в спеціальний сейф-пакет 4392327);

- номерні знаки НОМЕР_4 у кількості 2-х штук, які упаковані в спеціальний сейф-пакет INZ4022965;

- ніж з чохлом, який упакований в спеціальний сейф-пакет EXP0306268;

- ключі зі знаком автомобіля марки «Мітсубісі»;

- мобільний телефон марки «Соні» у вимкнутому стані;

- один патрон, який запакований в спеціальний сейф пакет EXP 02025655;

- мобільний телефон марки «Айфон 7+» з сім-картою мобільного оператора «Лайф» з номером мобільного телефону НОМЕР_7 , який запакований в спеціальний сейф-пакет 4392334.

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1