ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/7322/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" листопада 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі: слідчого ОСОБА_3 , представника володільця майна ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000084 від 03.04.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000084 від 03.04.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364-1 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 із забороною користуватися та розпоряджатися квартирою, яка на праві власності належить: Товариству з обмеженою відповідальність "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал", , з метою запобігання пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення та передачі майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що 02.07.2007 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено Договір іпотечного кредиту №1.07071360, за яким Кредитор зобов`язується надати боржникам грошові кошти у сумі дев`яносто тисяч доларів США, у строкове користування, а саме на 240 місяців із відсотковою ставкою 11.5% річних. Надання грошових коштів за договором є цільовим, а саме для придбання подружжям ОСОБА_7 у їхню власність житлового нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

Також 02.07.2007 між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено Договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до вказаного договору подружжя придбало вказану квартиру у спільну часткову власність у рівних частках - по 1/2 відповідно. Зазанчений Договір купівлі- продажу нерухомості було укладено відповідно до вимог законодавства; договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 02.07.2007 та зареєстровано реєстрі за №2183.

Крім того, в забезпечення виконання вказаного вище Договору іпотечного кредиту, між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» було укладені Іпотечний договір №1.07071360 від 02.07.2007, за яким подружжя передали в іпотеку вказану квартиру.

З моменту купівлі квартири подружжя ОСОБА_7 , які перебувають у шлюбі, безперервно проживали у ній та були зареєстровані.

Крім того, у квартирі зареєстрований та проживає їх малолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.03.2019 року в період відсутності подружжя ОСОБА_7 за місцем проживання представники ТОВ «Фінансова компанія Фінтайм Капітал» самовільно проникли до зазначеної вище квартири, змінили замки до неї та хоча формально не забороняли проживати сім`ї, створили умови, за яких з міркувань безпеки, довелось залишити власне житло.

Таким, чином з 29.03.2019 малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавили можливості проживати за місцем реєстрації.

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ТОВ "ФК" Фінтайм капітал" набуло права вимоги за іпотечним договором згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №343і, виданий 14.01.2019.

Встановлено, що 26.03.2019 державним реєстратором КП «Реєстратор) ОСОБА_11 на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер 343і, виданий 14.01.2019, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» .

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що невстановлені особи шахрайськими діями намагаються заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , що є речовим доказом у кримінальному провадженні із всіма ознаками, передбаченими ст. 98 КПК України, у слідства є всі підстави для можливого застосування арешту вказаного нерухомого майна, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України (з метою збереження речових доказів).

Разом із цим, враховуючи, що вказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні та існує реальна загроза можливості продати, або іншим чином передати вищезазначене майно третім особам, з метою уникнення випадків відчуження арештованого майна або передачі майнових прав на нього до інших осіб, що, в свою чергу, завдасть майнової шкоди потерпілим особам та буде перешкоджати проведенню повного та всебічного досудового розслідування у кримінальному провадженні, також існує необхідність в забороні вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, що в ньому викладені.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя вислухавши пояснення слідчого та представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Пунктом 15 ч.1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно ч.1, ч. 2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким слідчий порушує питання про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Разом з тим слідчий, описуючи у своєму клопотанні конкретний епізод вчинення кримінального правопорушенння зазначає, що група осіб, представників ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , в той же час будь-яких доказів цього не надає, свої доводи у цій частині у будь-який спосіб не підтверджує, на даний час повідомлення про підозру нікому не вручено.

За викладених обставин в слідчого судді відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням слідчого заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Слідчий суддя зважає і на те, що доводи слідчого про те, що спірна квартира є речовим доказом, має характер нічим не підтверджених припущень. Крім того, стороною обвинувачення не надано рішення суду, щодо спірної квартири чи відомості про оскарження рішення державного реєстратора. Відтак, суд вважає, що в даному випадку склалися цивільно-правові відносини.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000084 від 03.04.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364-1 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 .
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготоволено 22.11.2019.
Слідчий суддя: