Справа № 464/6339/17
пр.№ 1-кп/464/177/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_8
неповнолітнього, щодо якого
складено клопотання ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 11.02.2017 за вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Сихівського районного суду м. Львова надійшло клопотання від 11.09.2017 року про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В підготовчому засіданні представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення клопотання прокурору, покликаючись на те, що підстав для застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру немає, оскільки таке не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України), хоча за правилами п. З ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Потерпілому злочином заподіяно шкоди, що виразилося у матеріальних витратах на медичні обстеження та лікування, зокрема, за медичне обстеження головного мозку на магнітно-резонансному томографі, 11.03.2017 року оплачено 1390 грн., за ультразвукову діагностику шийного відділу хребта 30.08.2017 року оплачено 250 грн., - разом 1640 грн. Потерпілим понесено і процесуальні витрати на правову допомогу, які повинні стягуватися з обвинуваченого. Крім того, чинний КПК України на стадії досудового розслідування не передбачає право потерпілого висловлювати свою позицію з приводу можливості застосування до підозрюваного заходів виховного характеру та звільнення від покарання у такий спосіб. Натомість прокурор самостійно визначає можливість звернення з таким клопотанням до суду, за відсутності заперечень підозрюваного та його законного представника. У цьому кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування потерпілий поставлений перед фактом, після виконання слідчим вимог ст. 290 КПК України з підозрюваним, а тому не міг висловлювати свої міркування. Натомість, під час судового провадження потерпілий має право висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (п. 5 ч. З ст. 56 КПК України). Окрім цього, звертає увагу на те, що згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 року №2, цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства). Наведені вище обставини повністю виключають поновлення прав потерпілого у цьому провадженні, що суперечить завданню кримінального судочинства (ст. 2 КПК України). Також ствердив, що відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу. З огляду на те, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на сьогоднішній день досяг повноліття (йому вже виповнилось повних 19 років) застосування до нього примусових заходів виховного характеру є неможливим. Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження 11 вересня 2017 року старший слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 склала клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_9 . На час вчинення 07 лютого 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, внаслідок чого застосування примусових заходів щодо нього було можливим тільки в порядку ст. 497 КПК України та відповідне клопотання міг складати виключно прокурор. З наведених міркувань вважає, що клопотання підлягає поверненню прокурору.

Законний представник неповнолітнього потерпілого та неповнолітній потерпілий підтримали думку представника.

Прокурор заперечив проти даного клопотання та просить суд закрити кримінальне провадження у зв?язку із закінченням строків давності.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_7 та законний представник неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_8 заперечили проти клопотання представника неповнолітнього потерпілого та підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що в клопотанні прокурора про закриття кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків давності слід відмовити, а клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру - повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

Слідчий складає клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру лише у випадках, передбачених § 2 глави 38 КПК України, у разі вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 11 вересня 2017 року старший слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 склала клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_9 .

На час вчинення 07 лютого 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, внаслідок чого застосування примусових заходів щодо нього було можливим тільки в порядку ст. 497 КПК України та відповідне клопотання міг складати виключно прокурор.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З огляду на вищенаведені обставини, на які зокрема, звернуто увагу і ухвалою Львівського апеляційного суду від 23.12.2019р., суд вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, оскільки складено неуповноваженою особою, а тому таке слід повернути прокурору.

З огляду на невідповідність клопотання вимогам КПК України, а також те, що звільнення від відповідальності за строками давності не є реабілітуючою обставиною, суд вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків давності є передчасним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

клопотання представника потерпілого задоволити.

Клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру - повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури № 1.

В задоволенні клопотання прокурора про закриття провадження у справі - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча: