ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4268/17
Провадження № 1-кп/636/83/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000410, внесеному 14 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бердичів Житомирської області, з неповною середньою освітою, одруженого, в силу ст. 89 КК України не засудженого, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, навідника 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (п. 31 ч. 1 ст. 85, п. 20 ч. 1 ст. 106).
Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126VIІ), Указ Президента України від 6 травня 2014 року № 454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року № 1240VIІ), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595VIІ), Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року № 113VIІІ).
Крім того, відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.
Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Таким чином, визначення особливого періоду, наведеного в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не суперечить визначенню наведеному у Законі України «Про оборону України», а лише містить ширше визначення цього поняття.
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.
Встановлено, що ОСОБА_6 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 113 від 30 травня 2016 року, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 2 танкового взводу 3 танкової роги танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Проте, ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби під час мобілізації, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та тимчасово ухилився від проходження військової служби.
Так, 06 липня 2016 року солдата ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
На підставі цього, 07 липня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно солдата ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) строком до 02 вересня 2016 року.
У подальшому, 11 серпня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова солдату ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт (з 21-00 год. до 06-00 год.) за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяця, тобто до 09 жовтня 2016 року.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 11 серпня 2016 року, в порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 13 вересня 2017 року до військової частини не повертався.
13 вересня 2017 року в ході проведення розшукових заходів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано солдата ОСОБА_6 та доставлено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на тимчасове ухилення від військової служби, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, 29 вересня 2017 року, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресом: АДРЕСА_2 , та до 13 листопада 2017 року до військової частини не повертався.
13 листопада 2017 року в ході проведення розшукових заходів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано солдата ОСОБА_6 та доставлено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Вказані дії солдата ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, пояснивши суду, що він з товаришем в вільний від служби час скоїли злочин, та його було затримано поліцією і обраний запобіжний захід в вид тримання під вартою, через місяць він був змінений на домашній арешт. Адвокат йому повідомив, що поки він знаходиться під арештом та судом на службу ходити не треба.
Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК МВС України в Харківській області № 187-21112017/63210 від 21.11.2017, згідно якої ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України (а.к.п. 56);
- службової характеристики ОСОБА_6 , виданої за місцем проходження служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_6 характеризується з негативного боку, недисциплінований, невідповідальний, не знає техніку володіння зброєю, не забезпечує її правильне зберігання та навчатися не має бажання, авторитету серед командування підрозділу та службовців не має, поставлені завдання виконує неохоче, не здатний до самокритичної оцінки своїх дій (а.к.п. 34);
- довідки-характеристики, наданої Сомівською сільською радою Зачепилівського району Харківської області № 268/02-21 від 11.07.2016, згідно якої ОСОБА_6 за місце проживання характеризується позитивно, скарг на його протиправні дії не надходило (а.с. 249);
- медичної характеристики, виданої за місцем проходження служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_6 за медичною допомогою не звертався, на диспансерному обліку не перебував, практично здоровий (а.к.п. 35);
- довідки КЗОЗ «Зачепилівська центральна районна лікарня» № 783 від 23.11.2017, згідно якої ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.к.п. 46);
- свідоцтва про народження: серії НОМЕР_2 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , серії НОМЕР_3 про народження 09.04.2012 ОСОБА_8 , серії НОМЕР_4 про народження 08.04.2014 ОСОБА_9 , серії НОМЕР_5 про народження 08.11.2015 ОСОБА_8 , згідно яких батьком дітей вказаний обвинувачений ОСОБА_6 (а.с. 244 247);
- копії ухвали Зачепилівського району Харківської області від 16.12.2019 у справі № 952/939/16 (провадження № 1-в/952/38/19) про звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду Харківської області( а.с. 242)
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де обвинувачений проходив службу за контрактом, в умовах особливого періоду ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання в судовому засідання не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів можливі без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Запобіжні заходи відносно ОСОБА_6 не обирались.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок його копію негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя