Справа № 127/1979/17
Провадження №11-кп/801/1163/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0009568 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2019, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України раніше не судимого;

засуджено за ч.2 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.1 ст.353 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIІІ від 26.11.2015) ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час судового в межах розгляду даного кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06.12.2016 по день набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами, арештованим майном та судовими витратами.

встановив:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 був визнаний винним в тому, що він, разом із невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вступивши в попередню змову, з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , вчинили розбійний напад на останнього поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 за наступних обставин.

Так, 05.12.2016, близько 13:00год ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу будинку №35 по вулиці Стельмаха у м. Вінниці і маючи в користуванні автомобіль марки «Опель» моделі «Астра», номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_7 , помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , який вийшов з першого під`їзду зазначеного будинку.

В подальшому, з метою реалізації спільного злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, шляхом самовільного присвоєння владних повноважень, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа підійшли до ОСОБА_9 та представились працівниками правоохоронних органів та висловили ОСОБА_9 вимогу сісти разом з ними до вищевказаного автомобіля. ОСОБА_9 , будучи впевненим у тому, що зазначені особи являються працівниками поліції, підкорився їх вимозі сісти до автомобіля.

Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів та з метою, спрямованою на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, нанесли ОСОБА_9 численні удари руками по голові та рукам, висловивши при цьому вимогу передати їм наявне у нього майно. Після цього, ОСОБА_9 на вимогу вказаних осіб передав ОСОБА_7 належний йому гаманець з коштами в сумі 150 доларів США, що згідно довідки Управління Національного банку України у Вінницькій області станом на 05.12.2016 року становить 3 884,81 гривень, 1 200 гривень, мобільний телефон торгової марки «Samsung» моделі «GT-S7262 Galaxy Star Plus Duos із картою пам`яті торгової марки «Kingston mikro SDHC 4 Gb class», ринкова вартість яких згідно висновку експерта №22/23/17-21 від 17.01.2017 складала 437,50грн, та сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 та «Білайн».

В подальшому ОСОБА_7 з метою утримання вищевказаного майна, яке передав ОСОБА_9 , продемонстрував останньому пістолет, направивши його в бік ОСОБА_9 з погрозою застосування, при цьому наніс удар рукояткою пістолету по голові.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа заподіяли ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій виличній ділянці, синець на лівій вушній раковині, садна на кистях, що згідно висновку судово-медичної експертизи №1884 від 07.12.2016 належать до легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа наказали ОСОБА_9 залишити автомобіль та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 5 522,31 гривень.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду із-за м`якості призначеного покарання, застосування принципу повного складання покарання, посилаючись на неврахування способу вчинення злочину, скоєння ним злочинів в минулому, хоча судимість по них погашена, що він офіційно не працював, а шкоду заподіяну злочином відшкодував лише на початку притягнення його до відповідальності, що засвідчує про намагання уникнути відповідальності.

Обвинувачений, навпаки, в своїй апеляційній скарзі зі змінами, яку він підтримав, просив змінити вирок суду в бік пом`якшення покарання шляхом зменшення строку відбуття призначеного покарання.

Свої доводи ОСОБА_7 обґрунтував неврахуванням судом пом`якшуючих покарання обставин, його особи, сімейного стану.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, в оголошеному йому обвинуваченні, каявся в скоєному; його захисника, і підтримавших доводи апеляційної скарги зі змінами; прокурора, який просив задовольнити їхню апеляційну скаргу; дослідивши подані апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про часткову зміну судового рішення із наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який він засуджений, при обставинах викладених у вироку та кваліфікація скоєного, ніким не оскаржується, а тому в цій частині не переглядаються.

Разом з тим, апеляційна скарга обвинуваченого в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, через суворість підлягає частковому задоволенню, оскільки покарання визначене судом першої інстанції за своїм розміром є явно несправедливим.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд, у своєму вироку вірно зазначив, що ОСОБА_7 в силу статті 89 КК України є особою раніше не судимою, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебував, за місцем проживання позитивно характеризується, ніяких обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Крім того, на утриманні у обвинуваченого двоє неповнолітніх дітей.

Незважаючи на що за більш тяжкий злочин суд визначив ОСОБА_7 максимальне покарання, передбачене санкцією даної статті, що і визначило остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі.

На переконання суддів, всупереч загальних засад призначення покарання, передбачених статтею 65 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено по строку надто суворе покарання.

Судом необґрунтовано не враховані обставини, що пом`якшують покарання зокрема, добровільне відшкодування потерпілому завданого злочином збитку ще на початку проведення досудового слідства. ОСОБА_9 до обвинуваченого ніяких претензій не виставляв, що разом із повним визнанням обвинуваченим своєї вини підтверджує його щире каяття, яке в свою чергу, із врахуванням особи винного, впливає на зменшення ступеня його небезпечності та пом`якшення покарання.

Проте, суд нехтуючи вимогами статті 66 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» ніяким чином не взяв до уваги обставини, які впливали на призначення менш суворого покарання і визначив ОСОБА_7 максимальний термін позбавлення волі передбачений санкцією більш суворої статті КК, за якою він засуджений.

Таке покарання є несправедливим в силу його суворості та є підставою до зміни вироку в цій частині, в бік його пом`якшення.

Виходячи з наведеного, непереконливості доводів, апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного покарання, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 70 КК України, за яких доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути задоволені, суд залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення в частині призначення більш суворого покарання.

Проте, їхні вимоги щодо визначення долі речового доказу слід задовільнити.

Керуючись ст.404, 405, 407, 412, 413, 420 КПК України апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання і вирішення питання щодо речового доказу змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 187 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; за частиною 1 статті 353 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Речовий доказ товарний чек до пістолету «SAS MAKAROV» №71 від 17 листопада 2019 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Врешті оскаржуваний вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3 місяців із дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк із дня вручення йому цієї ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя