Провадження №11-кп/801/734/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про зарахування йому строку тримання у слідчому ізоляторі після затвердження вироку у строк відбування покарання у розрахунку день за два згідно із Законом України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». В подальшому в ході судового розгляду засуджений просив зарахувати йому строк його перебування у слідчому ізоляторі з дня затримання до прибуття його в установу відбування покарання, а саме з 02.05.1999 по 07.01.2002.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 відмовлено.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого та зарахувати ОСОБА_7 строк тримання його в камері попереднього ув`язнення в Чортківському слідчому ізоляторі Тернопільської області з 02.05.1999 по 07.01.2001 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що датою його затримання є 02.05.1999, а не 13.05.1999 а також, що датою завершення його тримання у СІЗО - 06.01.2002, оскільки в період після 12.12.2000 його продовжували утримувати в слідчому ізоляторі до моменту відбуття до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», тому вважає, що і цей строк підлягає зарахуванню йому у строк відбуття покарання відповідно до Закону України № 838-VІІІ.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам.
Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано його доводи про необхідність зарахування у строк покарання засудженому строк попереднього ув`язнення не тільки до дня набрання обвинувальним вироком щодо ОСОБА_7 законної сили, а й строк тримання його в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили. На його думку, необґрунтоване тримання засудженого, обвинувальний вирок щодо якого, вже набрав законної сили, в умовах камери попереднього ув`язнення, є порушенням норм КВК України, а також порушує права ОСОБА_7 як особи, засудженої до довічного позбавлення волі. Посилається на те, що порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, передбачені Кримінально-виконавчим кодексом України та відомчими актами, суттєво відрізняються від утримання в СІЗО.
Таким чином, захисник вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставами для зміни судового рішення, в зв`язку із чим просить змінити ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2019 року та зарахувати засудженому ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк утримання його в камері попереднього ув`язнення в Чортківському слідчому ізоляторі Тернопільської області з 02.05.1999 по 07.01.2002 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника підтримав та просив їх задовольнити.
Адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу а також апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав в повному обсязі та також просив їх задовольнити. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі мають право на існування, оскільки наявні процесуальні документи вказують на те, що дана особа була затримана саме 02.05.2019.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив суд врахувати, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2017 ОСОБА_7 вже проведено зарахування строку попереднього ув`язнення з часу затримання 23.05.1999 по дату набрання вироком законної сили 12.12.2002. у строк покарання
Крім того, вважає, що питання законності дій працівників правоохоронних органів щодо збору доказів та затримання ОСОБА_7 не є предметом розгляду у даній справі. Просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Мотиви суду
Заслухавши доповідача, засудженого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII внесено зміни до ст. 72 КК України доповнено її частиною п`ятою, відповідно до якої, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», його дія застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.
З матеріалів провадження вбачається, що вироком Тернопільського обласного суду від 04.04.2000 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 69, п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, у ВТК посиленого режиму.
Ухвалою Верховного Суду України від 20.06.2000 року вирок Тернопільського обласного суду від 04.04.2000 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в іншому складі суду.
Вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 69, п. п. "а", "г", "і" ст. 93, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, у ВТК суворого режиму.
Ухвалою Верховного Суду України від 12.12.2000 року вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч. 1 ст. 222 КК України скасовано, в іншій частині вирок залишено без змін.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.04.2001 року вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року і ухвалу Верховного Суду України від 12.12.2000 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому виду виправно-трудової колонії суворого режиму скасовано, а справу в цій частині направлено в Тернопільський обласний суд на новий розгляд.
Ухвалою Тернопільського обласного суду від 18.05.2001 року ОСОБА_7 призначено відбувати довічне позбавлення волі, яке призначене йому вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року у тюрмі суворого режиму, ухвала була надіслана на виконання.
На даний час засуджений відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII частину 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 р.) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_7 в частині зарахування йому строку попереднього ув`язнення, починаючи із 02.05.1999, суд першої інстанції, встановив та виходив з того, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що засуджений був затриманий саме 02.05.1999 під час або після проведення обшуку, натомість із протоколу про затримання вбачається, що ОСОБА_7 затримано 13.05.1999, а відповідно до постанови старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 15.05.1999 до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.
Обставини щодо визначення початку відбування покарання, на які посилався ОСОБА_7 в судовому засіданні, не можуть бути предметом розгляду у даному провадженні, оскільки дата початку відбуття ОСОБА_7 покарання визначена вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000, який набрав законної сили, і питання щодо її зміни не належить до кола питань, які вирішуються судом під час виконання вироків відповідно до ст. 537 КПК України.
Щодо зарахування ОСОБА_7 строку його перебування в установі попереднього ув`язнення після набрання вироку щодо нього законної сили, то суд першої інстанції виходив з того, що після набрання вироком законної сили процесуальний статус ОСОБА_7 змінився з обвинуваченого (підсудного) на засудженого, а докази того, що засуджений ОСОБА_7 після 12.12.2000 перебував в слідчому ізоляторі для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження або ж щодо нього було застосовано попереднє ув`язнення, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, встановивши, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області .від 26.12.2017 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання, призначеного вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року, строк попереднього ув`язнення з 13.05.1999 року по 12.12.2000 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_7 слід відмовити, оскільки визначених чинним законодавством підстав для його задоволення судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції також повністю погоджується із такими висновками місцевого суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 КПК (1960 р.) вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду після закінчення строку на подання касаційної скарги, як що його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вбачається, з матеріалів провадження, вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 12.12.2000 після постановлення Верховним Судом України ухвали за результатами касаційного перегляду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зарахування строку після 12.12.2000 і до прибуття засудженим до ДУ «Вінницька установа покарань (№1)» для відбування покарання.
Щодо доводів апеляційних скарг засудженого та його захисника про те, що після набрання вироком законної сили засуджений ОСОБА_7 ще до 07.01.2002 знаходився і утримувався за місцем досудового та судового слідства, де умови утримування суттєво відрізняються від умов в установі відбування покарання, в зв`язку із чим був позбавлений можливості користуватися його правами як засудженого, відповідно до ст. 107 КВК України, то суд відхиляє їх , оскільки протягом зазначеного строку ОСОБА_7 , перебуваючи у статусі засудженого очікував на етапування його до місця відбування ним покарання. Обставини, пов`язані із особливостями чи тривалістю утримання засудженого, вирок щодо якого набрав законної сили, в слідчому ізоляторі не є підставою для зарахування строку його перебування в умовах попереднього ув`язнення на підставі Закону України №835-VIII від 26.11.2015 року.
За таких обставин, встановивши що на даний час питання щодо зарахування засудженому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі вже вирішене по суті, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення даного клопотання засудженого ОСОБА_7 відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження, а доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника зазначених висновків не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни ухвали, не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 №838-VІІІ), ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2