ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4477/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/692/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, неодруженого, який не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 13 лютого 2002 року Жовтневим районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений 13 грудня 2004 року на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 13 днів;
- 28 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 27 квітня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя за ч.3 ст.187, ч.4 ст.70, ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці з конфіскацією майна, звільнений 15 травня 2015 року по відбуттю строку покарання,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, неодруженого, який працює слюсарем в КУ «Онкологічний диспансер», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, неодруженого, який не працює, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24 січня 2004 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.296, ст.75 КК України до обмеження волі на 1 рік з випробувальним строком 1 рік;
- 21 березня 2005 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71, ст.75 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці з випробувальним строком 3 роки;
- 29 листопада 2006 року Приморським районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 28 лютого 2007 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.4 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_13 та прокурори Запорізької місцевої прокуратури ОСОБА_14 , ОСОБА_15 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 липня 2017 року.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду в розмірі 4000 грн та моральну шкоду в розмірі 1000 грн; на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду в розмірі 8000 грн; на користь ОСОБА_19 матеріальну шкоду в розмірі 6000 грн.

Скасовано арешт накладений 20 липня 2017 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя на транспортний засіб «Daewoo» «Lanos», в кузові сірого кольору, н.д.р. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », що належить ОСОБА_20 .

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді застави скасовано.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду незаконний, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене йому покарання є надто суворим.

Також обвинувачений вказує на те, що судом першої інстанції допущена односторонність розгляду кримінального провадження, оскільки заявлені ним клопотання та звернення проігноровані та не розглянуті судом. Крім того, неодноразово було порушено його право на захист. Призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: відомості з місця його проживання, де він характеризується позитивно, а також стан його здоров`я.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що судом не з`ясовані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Так, під час особистого обшуку обвинувачених, а саме в момент затримання, працівники поліції не знайшли речових доказів, однак наступного дня, під час його повторного обшуку, працівники поліції знайшли в нього золотий ланцюг, що на думку обвинуваченого, свідчить про фальсифікацією доказів.

Обвинувачений зазначає, що суд не викликав осіб, про допит яких він заявляв клопотання, та не оглянув речовий доказ.

Апелянт вказує і на те, що суд належним чином не перевірив його доводи про застосування до нього психологічного та фізичного насильства працівниками поліції, оскільки під час перевірки його заяви він не був допитаний. Також суд не врахував дані про його особу, а саме: стан його здоров`я та той факт, що він є одиноким батьком, його скрутне матеріальне становище та визнання ним своєї вини. Обвинувачений вказує на те, що до м.Запоріжжя він дійсно приїхав для вчинення злочинів через скрутне матеріальне становище, але самі злочини так і не вчинив.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст.69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, виховує 4 дітей, хворіє на тяжке хронічне захворювання, повністю визнав свою вину та розповів про обставини вчинених ним злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не оцінив докази у їх сукупності, безпідставно поставив докази сторони обвинувачення під критерій «поза розумним сумнівом», не піддав версію сторони захисту під сумнів та надав їй перевагу.

Так, характер описаних потерпілою ОСОБА_21 та свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_23 подій скоєного злочину, місце скоєного злочину, поведінка усіх обвинувачених, яка направлена на швидке покинення місця скоєння злочину та меж міста Запоріжжя, спростовують версію сторони захисту, однак суд першої інстанції безпідставно відніс до припущення показання потерпілої та свідків, які узгоджуються між собою.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_15 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням КПК України.

В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0002652 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України направлено для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. 02 жовтня 2017 року під час підготовчого судового засідання Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжжя постановлено ухвалу про направлення обвинувального акту до апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності за Комунарським районним судом м.Запоріжжя. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року зазначений обвинувальний акт передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Після отримання обвинувального акту, Комунарським районним судом м. Запоріжжя не проведено підготовче судове засідання та не з`ясовано питання передбачені ст.ст. 314-15 КПК України, що свідчить про істотне порушення вимог закону.

Апелянт вказує також на те, що в матеріалах справи відсутній журнал проведення підготовчого судового засідання по обвинувальному акту, який був направлений апеляційним судом для об`єднання до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, в матеріалах справи наявна розписка свідка ОСОБА_24 про вручення йому пам`ятки про права та обов`язки, яка не містить його підпису, а журнал судового засідання від 25 червня 2018 року не містить інформації про додаткове роз`яснення свідку його прав та обов`язків.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_15 зазначив, що суд першої інстанції не оцінив докази обвинувачення у їх сукупності та безпідставно відніс їх до категорії припущень.

Вказує прокурор і на те, що характер описаних потерпілою та свідками подій скоєного злочину, місце скоєного злочину, поведінка усіх обвинувачених, яка направлена на швидке покинення місця скоєння злочину та меж міста Запоріжжя спростовують версію сторони захисту, про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не були обізнані про наміри ОСОБА_6 вчиняти злочини, а приїхали до м. Запоріжжя на «екскурсію».

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_25 про повернення їй застави, внесеної нею 06 серпня 2018 року в розмірі 48 000 грн за обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2017 року, у зв`язку з ухваленням відносно ОСОБА_7 виправдувального вироку та закінченням строку дії запобіжного заходу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, знову вчинив злочини за наступних обставин.
18 липня 2017 року ОСОБА_6 о 15:55 годині, рухаючись неподалік будинку № 66 по вул.Незалежної України в м.Запоріжжя, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, наздогнав потерпілу ОСОБА_26 та шляхом ривку зірвав з її шиї належний їй золотий ланцюг вагою 8 грамів вартістю 8000 грн, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на вказану суму, після чого зник з місця скоєння злочину.
Після чого обвинувачений ОСОБА_6 , 18 липня 2018 року о 16:00 годині, рухаючись неподалік будинку №76-а по вул. Незалежної України в м.Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів наздогнав потерпілу ОСОБА_19 , шляхом ривку зірвав з її шиї належний їй золотий ланцюг вагою 8 грамів вартістю 8000 грн з кулоном із золота вагою 4 грами, вартістю 4000 грн, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 12000 грн, після чого зник з місця скоєння злочину.
Крім того, 18 липня 2018 року о 16:05 годин ОСОБА_6 , рухаючись неподалік будинку №76 по вул.Незалежної України в м.Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, наздогнав потерпілу ОСОБА_17 , шляхом ривку зірвав з її шиї належний їй золотий ланцюг вагою 2 грамів вартістю 2000 грн з хрестиком із золота вагою 2 грами, вартістю 2000 грн, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 4000 грн, після чого зник з місця скоєння злочину.
Також, в цей же день, тобто 18 липня 2017 року, приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, знаходячись біля під`їзду №2 будинку №79-а по вул. Деповська в м. Запоріжжя, шляхом ривка правої руки, зірвав з шиї ОСОБА_27 золотий ланцюжок 585 проби, довжиною 48,5 см. В результаті ривку ланцюжок розірвався та його частина довжиною 25 см залишилась у останньої в руці, яка намагалась припинити злочинні дії ОСОБА_6 , тим самим ОСОБА_6 відкрито викрав фрагмент золотого ланцюжку довжиною 23,5 см, вартість якого становить 1358 грн 56 коп. із розрахунку 590 грн 68 коп. за грам металу, який належить ОСОБА_27 . Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 з фрагментом викраденого золотого ланцюжку, побіг в сторону будинку №81 по вул.. Деповська в м. Запоріжжя та зник з місця вчинення злочину, чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 1358 грн 56 коп.
Після чого, 18 липня 2017 року о 18:00 год. ОСОБА_6 , рухаючись неподалік будинку №15 по вул. Північнокільцева в м.Запоріжжя, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, наздогнав потерпілу ОСОБА_21 , шляхом ривку зірвав з її шиї належний їй золотий ланцюг 585 проби вагою 8 грамів вартістю 8159,28 грн із хрестиком із золота 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 5099,55 грн, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 13258,83 грн, після чого зник з місця скоєння злочину.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_6 кримінального правопорушення при наступних обставин.
18 липня 2017 року у ранковий час доби ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вступили в злочинну змову з ОСОБА_6 , направлену на матеріальне збагачення шляхом відкритого викрадення майна мешканців м. Запоріжжя, при цьому заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі таким чином: ОСОБА_7 знаходячись за кермом автомобіля «Daewoo Lanos» д.р.н. « НОМЕР_1 », повинен був забезпечувати мобільність пересування при скоєнні злочинів, ОСОБА_8 - повинен був спостерігати за навколишньою обстановкою, та у разі непередбаченої ситуації подавати умовні знаки для швидкого зникнення з місця злочину з метою запобігання затримання, а ОСОБА_6 , в свою чергу, повинен був безпосередньо вчиняти злочинні дії відносно потерпілих.
З метою реалізації свого сумісного злочинного наміру, 18 липня 2017 року, приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , на вказаному транспортному засобі прибули в м. Запоріжжя.
В цей же день, приблизно о 15:55 годині, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 ,, рухаючись неподалік будинку № 66 по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, згідно попередньої домовленості та відведеними кожному ролями, помітили потерпілу ОСОБА_28 , яка рухалась вздовж будинку №66 по вул.Незалежної України в м.Запоріжжя, та обрали її об`єктом вчинення злочину, після чого ОСОБА_7 , зупинивши автомобіль неподалік вказаного будинку, чим надав змогу ОСОБА_6 вийти з салону автомобіля та настигнути потерпілу, при цьому продовжував знаходитись за кермом автомобіля та чекав моменту закінчення скоєння злочину для подальшого миттєвого зникнення з місця його скоєння.
ОСОБА_8 , у цей час реалізовуючи свої умисні дії, залишався у салоні автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою.
ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою особі, виконуючи свою роль при скоєнні злочину, наздогнав потерпілу ОСОБА_26 та шляхом ривку зірвав з шиї останньої належний їй золотий ланцюжок вагою 8 грамів, вартістю 8000 гривень, тим самим відкрито викрав майно потерпілої, після чого заскочив до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_29 , і разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зникли з місця скоєння злочину.
Після вчинення відкритого викрадення майна відносно потерпілої ОСОБА_28 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи діяти умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знов вчинили корисливий злочин з розподілом вищевказаних ролей при наступних обставинах.
В цей же день, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , та ОСОБА_8 , рухаючись неподалік будинку №76-а по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, згідно з відведеними кожному ролями, помітили потерпілу ОСОБА_19 , яка рухалась вздовж будинку № 76а по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, та обрали її об`єктом вчинення злочину, після чого, ОСОБА_30 , зупинивши автомобіль неподалік вказаного будинку, чим надав змогу ОСОБА_6 , вийти з салону автомобіля та настигнути потерпілу, при цьому продовжував знаходитись за кермом автомобіля та чекав моменту закінчення скоєння злочину для подальшого миттєвого зникнення з місця його скоєння.
ОСОБА_8 , у цей час реалізовуючи свої умисні дії залишався у салоні автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою.
ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, виконуючи свою роль при скоєнні злочину, наздогнав потерпілу ОСОБА_19 , та шляхом ривку зірвав з шиї останньої належний їй золотий ланцюжок вагою 8 грамів, вартістю 8000 гривень з кулоном із золота, вагою 4 грами, вартістю 4000 гривень, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 12000 гривень, після чого заскочив до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , і разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли з місця скоєння злочину.
Після вчинення відкритого викрадення майна відносно потерпілої ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи діяти умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знов вчинили корисливий злочин з розподілом вищевказаних ролей при наступних обставинах.
В цей же день, приблизно о 16:05 годині, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , рухаючись неподалік будинку № 76 по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, згідно з відведеними кожному ролями, запримітили потерпілу ОСОБА_17 , яка рухалась вздовж будинку № 76 по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, та обрали її об`єктом вчинення злочину, після чого, ОСОБА_30 , зупинивши автомобіль неподалік вказаного будинку, чим надав змогу ОСОБА_6 , вийти з салону автомобіля та настигнути потерпілу, при цьому продовжував знаходитись за кермом автомобіля та чекав моменту закінчення скоєння злочину для подальшого миттєвого зникнення з місця його скоєння.
ОСОБА_8 , у цей час реалізовуючи свої умисні дії, залишався у салоні автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою.
ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, виконуючи свою роль при скоєнні злочину, наздогнав потерпілу ОСОБА_17 та шляхом ривку зірвав з шиї останньої належний їй золотий ланцюжок вагою 2 грами, вартістю 2000 гривень з хрестиком із золота, вагою 2 грами, вартістю 2000 гривень, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 4 000 гривень, після чого заскочив до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , і разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зникли з місця скоєння злочину.
18 липня 2017 року у ранковий час доби ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_31 , направлену на матеріальне збагачення шляхом відкритого викрадення майна мешканців м. Запоріжжя, при цьому заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі таким чином: ОСОБА_30 , знаходячись за кермом автомобіля «Daewoo Lanos» д.р.н. « НОМЕР_1 », забезпечує мобільність пересування при скоєнні злочинів, ОСОБА_8 - спостерігає за навколишньою обстановкою та у разі непередбаченої ситуації подає умовні знаки для швидкого зникнення з місця злочину з метою запобігання затримання, а ОСОБА_6 , в свою чергу, безпосередньо викрадає майно у потерпілих.
З метою реалізації свого сумісного злочинного наміру приблизно о 13:00 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на вказаному транспортному засобі прибули на територію м. Запоріжжя.
В подальшому, 18 липня 2017 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , рухаючись неподалік будинку №15 по вул.Північнокільцева м. Запоріжжя, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, згідно відведеним кожному ролям, запримітили потерпілу ОСОБА_32 , яка рухалась вздовж будинку № 15 по вул. Північнокільцева м. Запоріжжя, та обрали її об`єктом вчинення злочину, після чого, ОСОБА_30 , зупинивши автомобіль неподалік вказаного будинку, надав змогу ОСОБА_6 вискочити із салону автомобіля та настигнути потерпілу ОСОБА_33 . ОСОБА_8 у цей час залишався у салоні автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою. ОСОБА_7 знаходився за кермом автомобіля, та чекав моменту закінчення скоєння злочину для миттєвого зникнення з місця його скоєння.
ОСОБА_6 , діючи повторно, виконуючи свою роль при скоєнні злочину, наздогнавши потерпілу ОСОБА_32 , шляхом ривку зірвав з шиї останньої належний їй золотий ланцюжок 585 проби вагою 8 грамів вартістю 8159 гривень 28 копійок, із хрестиком із золота 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 5099 грн 55 коп, тим самим відкрито викрав майно потерпілої на загальну суму 13 258 грн 83 коп, після чого заскочив до салону автомобіля під керуванням ОСОБА_29 , і разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_31 , зникли з місця скоєння злочину.

Заслухавши доповідь судді;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечували проти апеляційних скарг прокурів;

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників, які заперечували проти доводів апеляційних скарг прокурорів, просили оскаржуваний вирок суду щодо них залишити без змін, проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника не заперечували;

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_15 та частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 ; проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника заперечував;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються підстави виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення (п.2 ч.3 вказаної статті).

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження, як в частині засудження ОСОБА_6 , так і в частині виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вказаним вимогам закону не відповідає.

Що стосується вироку в частині визнання винним та засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КПК України, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно з матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав себе винним частково, вказавши на те, що він дійсно вчиняв злочини, однак вчиняв їх самостійно, відносно кого - вказати не може. Також обвинувачений звернувся до суду із заявою про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів слідства та спричинення йому тілесних ушкоджень.

З матеріалів провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 винним у відкритому викраденні чужого майна по всіх епізодах обвинувачення, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, не перевірив належним чином та у вироку не спростував.

Так, окрім іншого, обвинувачений ОСОБА_6 вказував на те, що під час його затримання працівниками поліції був здійснений огляд речей, однак у нього нічого не вилучалось. Зі слів обвинуваченого, золотий ланцюжок був вилучений працівниками поліції з його речей на наступний день, у відділі поліції. Такі самі доводи викладені і у доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого. З метою перевірки вказаних обставин сторона захисту клопотала про виклик та допит понятих, які приймали участь під час проведення зазначених слідчих дій. Проте, обставини, на які посилався обвинувачений, так і лишилися не з`ясованими. Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі, про те, що під час проведення досудового розслідування, розпочатого за його заявою про незаконне застосування до нього працівниками поліції насильства, він не був допитаний, підтверджуються матеріалами провадження. З постанови слідчого прокуратури Запорізької області від 26 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження вбачається, що окрім працівника поліції, на якого вказував обвинувачений, інші особи не допитувались, в т.ч. і ОСОБА_6 , будь-які докази не досліджувались, та вказано в постанові на те, що ці доводи обвинуваченого має перевіряти суд.

В той же час, в матеріалах провадження містяться відомості про те, що 19 липня 2017 року о 06:46 годині до Комунарського ВП зі служби «102» надійшло повідомлення з 5 Міської клінічної лікарні про надходження ОСОБА_6 до вказаної установи з тілесними ушкодженнями.

Викладене свідчить про неповноту судового розгляду, яка, в свою чергу, потягла порушення права обвинуваченого на захист, на що обґрунтовано вказує обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді.

Окрім того, виключивши з кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 таку кваліфікуючу ознаку як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, та змінивши обвинувачення у вказаній частині, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не навів у вироку переконливого обґрунтування для такої зміни.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитись і з вироком суду у частині виправдання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як зазначено вище, згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом оскаржуваного вироку, суд першої інстанції оцінив докази у провадженні з огляду на показання самих обвинувачених (в т.ч. обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які свою вину не визнали), що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України, відповідно до яких, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд у вироку дав вибіркову оцінку дослідженим доказам, не провів ґрунтовного аналізу всіх доказів у їх сукупності, та не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші, на що обґрунтовано вказано в апеляційних скаргах прокурорів.

Зокрема, суд не навів переконливих мотивів, з яких відкинув показання потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , а також свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про те, що після відкритого викрадення ОСОБА_6 майна потерпілих останній швидко залишив місце події на автомобілі, який із працюючим двигуном знаходився неподалік від вчинення злочину, та саме цей автомобіль, в якому знаходились всі обвинувачені, в подальшому був зупинений у наслідок переслідування працівниками поліції при виїзді з міста Запоріжжя.

Прийнявши версію обвинувачених (які всі є мешканцями іншого міста), про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 приїхали до міста Запоріжжя на екскурсію - задля того, щоб подивитись на пам`ятки архітектури, та не були обізнані з тим, що ОСОБА_6 вчиняв злочини, суд не послався у вироку на докази, які б таку версію підтверджували.

Більш того, вирок суду містить істотні суперечності, які ставлять під сумнів висновки суду. Так, суд визнав доведеним той факт, що ОСОБА_6 переодягався після вчинення злочинів. При цьому суд послався на протокол огляду місця події, згідно з яким у салоні автомобілю, на якому пересувались обвинувачені, виявлені чоловічі речі, які за описом відповідають речам, у які був одягнений обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення злочинів.

Одночасно суд назвав припущеннями та відкинув доводи прокурора, який звертав увагу суду на вказані обставини, вказуючи на те, що зміна одягу ОСОБА_6 не могла бути непоміченою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки всі вони перебували в одному автомобілі.

Крім того, суд не відобразив у вироку та не дав оцінку у сукупності з іншими доказами показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він переодягався в автомобілі, з місця злочину тікав та завжди знав, де перебуває автомобіль, а також показанням обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що вони не залишали автомобіль.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд окрім іншого вказав на те, що потерпілі не бачили ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та про те, що у останніх не виявлено викрадених речей. При цьому суд не дав оцінку версії обвинувачення про те, що між обвинуваченими були розподілені ролі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, своє рішення суд належним чином не вмотивував та не навів переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення кримінального процесуального закону, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду, відповідно до вимог ст.ст.407,409,410,411-412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Приймаючи до уваги вказані вимоги закону, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та сторони захисту, підлягають перевірці при новому розгляді.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час не змінились, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований щодо нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 24 січня 2020 року.

З зазначених підстав клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_25 про повернення внесеної застави задоволенню не підлягає. Вказане питання, за наявності до цього підстав, має вирішуватися судом першої інстанції при новому розгляді у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст.7-9,404, 405, 407, 409, 410,411-412 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_13 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури ОСОБА_14 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України; ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити до 24 січня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 26.11.2019 Справа № 333/4477/17