Справа № 304/1227/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/765/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000204 від 14 липня 2018 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої
ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,
апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 14 липня 2018 року.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 20 000 (двадцять тисяч) гривень у відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні цивільного позову у частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Вирішено питання з речовими доказами.
Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №10/178 від 14 серпня 2018 року у розмірі 1 430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень та інженерно-транспортної експертизи № 10/164 від 20 липня 2018 року у розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили підтвердити раніше обраний тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів, а саме 13 серпня 2019 року.
Згідно з вироком ОСОБА_6 13 липня 2018 року біля 22.44 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee», реєстраційний номер Словацької Республіки « НОМЕР_1 », разом з пасажиром ОСОБА_14 , яка знаходилася на передньому сидінні пасажира, рухався по вулиці Ужгородській в населеному пункті м. Перечин по автодорозі «Н-13» сполученням Львів-Самбір-Ужгород зі сторони смт. Великий Березний у напрямку м. Ужгород, проїжджаючи заокругленням дороги праворуч, що перед будинком №10, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, діючи всупереч вимог п. п. 1.3., 2.1. «а», 2.3. «б», 2.9. «а», 10.1. та 12.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не втримав автомобіль у межах своєї смуги руху, допустив наїзд правими колесами автомобіля на правий по ходу його руху тротуар та наїзд на бетонний бордюр мосту над канавою, після чого, проїхавши правим тротуаром, змінив напрямок свого руху ліворуч та переїхавши через зустрічну смугу руху, виїхав на лівий по ходу його руху тротуар, де біля будинку №11, що по вул. Ужгородській у м. Перечин допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які в той час рухалися тротуаром зі сторони міста Ужгорода у напрямку центру міста Перечин.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: травматичного розриву середньої сорочки і лівого шлуночка, дугоподібного розриву правої долі печінки, які супроводжувалися масивною внутрішньою кровотечею; переломів ребер зліва 2-8 по середньо-ключичній лінії з крововиливом в навколишні м`які тканини і пошкодженням пристінкової плеври в проекції 5-6-го ребер; переломів 3-6-го ребер біля ключичної лінії з пошкодженням пристінкової плеври (всі вищеописані переломи прямі); поперечного перелому грудини в області рукоятки грудини з крововиливом в навколишні м`які тканини; переломів ребер справа 1-11 по середньо-ключичній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини і пошкодженням пристінкової плеври в проекції 4-7 ребер; переломів 2-9 ребер біля хребтової лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини; закритого перелому правого стегна в нижній третині; ділянок осадження на шкірних покривах правого плечового суглобу по передньо-внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, по зовнішній передній поверхні правого передпліччя у верхній третині і середній третині, по передньо-боковій поверхні грудної клітини справа в проекції 3-8 ребер по середньо-ключичній лінії; на шкірних покривах черевної стінки зліва з переходом на задню поверхню грудної клітки; по передній поверхні лівого плечового суглобу в проекції лівої ключиці, по передній поверхні лівого плеча; лівого ліктьового суглобу, по передньо-внутрішній поверхні лівого стегна з захватом лівого колінного суглобу, які є характерними та виникли під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду автомобіля на пішохода.
За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_16 .
Крім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток тазу з пошкодженням судин і розчавленням м`яких тканин і м`язів; закритого уламкового перелому стегнової кістки лівого стегна; закритого уламкового перелому нижньої третини велико-гомілкової кістки справа; обширно-скальпованої рваної рани лівого стегна, у верхній третині та пахової ділянки; масивних синців і гематоми лівого стегна, лівої і правої ягодиць з розчавленням м`язів; ділянок осадження на шкірних покривах лівого стегна у верхній третині з захватом пахової ділянки і передньої поверхні брючної стінки, які є характерними та виникли під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду автомобіля на пішохода. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 .
Таким чином, невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.3., 2.1. «а», 2.3. «б», 2.9. «а», 10.1. та 12.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили, зокрема отриманням ОСОБА_16 та ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їх смерть.
Кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення, передбачена ч.3 ст. 286 КК України.
На вирок суду прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 та захисник засудженого - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 просить скасувати даний вирок в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким за ч.3 ст. 286 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апелянт вважає, що визначаючи розмір покарання ОСОБА_6 , суд не взяв до уваги, що останній грубо порушив «Правила дорожнього руху України», керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в результаті його дій сталася загибель двох людей, тобто непоправні важкі наслідки. Крім цього, судом першої інстанції взято до уваги як пом`якшуючі обставини, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, проте такі твердження є безпідставними. На підставі наведеного апелянт вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі семи років, судом не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення й допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку в частині призначення покарання.

Потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати даний вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_17 призначити покарання за ч.3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з розбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки.
В обґрунтування покликається на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Звертає увагу, що судом першої інстанції взято до уваги як пом`якшуючі обставини, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, однак такі судження є хибними і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що ОСОБА_6 визнав свою вину майже через рік судового розгляду, зокрема на стадії судових дебатів та в останньому слові під тиском беззаперечних доказів обвинувачення, навіть при цьому приховавши істотні обставини, які призвели до злочину та сприяли йому. На підставі наведеного апелянт вважає, що враховуючи вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, призначене йому покарання є несправедливим і занадто м`яким для його виправлення та попередження нових злочинів.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати даний вирок та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.
В обґрунтування покликається на те, що не згідний з вищенаведеним вироком, оскільки такий постановлений з рядом порушень норм матеріального і процесуального права, без об`єктивного врахування всіх необхідних фактичних даних, які суд першої інстанції не прийняв та у передбачений законом спосіб не надав цьому належної юридично-правової оцінки. Так, згідно з витягом з ЄРДР цього ж кримінального провадження №0000204, що міститься в матеріалах справи, зафіксована зовсім інша інформація зі змісту чого вбачається, що ніби ці відомості внесено до ЄРДР в 01 год. 38 хв. 25 сек. 14 липня 2018 року, а факт реєстрації цього провадження відбувся о 03 год. 22 хв. 24 сек. 14 липня 2018 року.

Крім цього, з інформації, яка зафіксована у цьому витягу з ЄРДР вбачається, що дана ДТП ніби настала біля 21 год. 44 хв., хоча як зазначалося вище за безпосереднім єдиним обліком реєстрації Перечинського ВП, ДТП настала о 22 год. 37 хв., а тому апелянт вважає, що вказані суперечності вкзують на грубе порушення органом досудового слідства вимог ст. 214 КПК України та свідчить про те, що ряд слідчих процесуальних дій, крім огляду місця події (ч.3 ст. 214 КПК України) цим органом було здійснено поза межами даного кримінального провадження, що прямо вказує на незаконність отриманих та закріплених початкових матеріалів справи, безпідставного доступу до речей свідків і очевидців даної ДТП, незаконного затримання ОСОБА_6 та проведення з ним слідчих процесуальних дій. Зазначає, що органом досудового слідства повністю проігноровано усі клопотання сторони захисту, які були направлені на встановлення слідчим шляхом необхідних відомостей, не допитано ОСОБА_6 , не допитано свідка і очевидця та учасника ДТП ОСОБА_14 , не проведено з ними відтворення та слідчі експерименти на місці настання автопригоди, не вжито заходи щодо розшуку водія і транспортного засобу, який безпосередньо зі слів ОСОБА_6 та ОСОБА_14 був причетним до цієї ДТП, однак чомусь залишив місце її настання. В наслідок чого вважає, що комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи дослідження механізмів і причин настання ДТП від 14 серпня 2018 року №10/178 призначено та у подальшому виконано без урахування об`єктивно наявних на час цієї пригоди вихідних даних так-як слідством не було встановлено ряд необхідних відомостей та вихідних даних.

Більше того, підкреслює, що не зважаючи на очевидність фактів невідповідності цього обвинувального акту нормам процесуального законодавства, судом без вмотивування обґрунтованих підстав чи причин, у вирішенні по суті заявленого сторони захисту клопотання, про повернення обвинувального акту прокурору, для усунення цих та інших недоліків, було безпідставно відмовлено та ухвалено рішення про призначення даної справи до судового її розгляду.

Також, звертає увагу, що ОСОБА_6 посилаючись на втомленість від довготривалого судового процесу, заявив клопотання про оголошення перерви з метою надання йому можливості підготуватися для надання суду своїх показів у наступному судовому засіданні. Проте, суд першої інстанції без надання можливості ОСОБА_6 надати свої покази та без виконання приписів ст. 363 КПК України, повідомив про закінчення стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів і оголосив про перехід до стадії судових дебатів та оголошення перерви в судовому розгляді.

Підкреслює, що в судовому засіданні 12 червня 2019 року, перед стадією дебатів звернувся до суду з клопотання про повернення процесу на стадію допиту обвинуваченого та виконання норм ст. 363 КПК України, однак суд безпідставно відхилив його клопотання та оголосив про стадію дебатів та процесуального розпорядився продовжувати процес за цим ухваленим порядком.

У зв`язку з вищенаведеним, захисник вказує, що тільки на визначеному етапі, зокрема стадії дебатів обвинувачений ОСОБА_6 отримав дозвіл і мав змогу надати суду свої покази та суб`єктивне його відношення до пред`явленого обвинувачення.

Також захисник підкреслює, що органом досудового слідства допущені грубі порушення вимог ст. 214 КПК України та свідчать про те, що ряд слідчих процесуальних дій, крім огляду місця події (ч.3 ст. 214 КПК України) цим органом було здійснено поза межами даного кримінального провадження, що прямо вказує на незаконність отриманих та закріплених початкових матеріалів справи. Крім цього, 30 серпня 2018 року при ознайомленні з матеріалами справи йому стало відомо, що в матеріалах відсутня постанова і відповідь слідчого про результати розгляду даного клопотання та прийняття з приводу цього процесуальних рішень щодо його розгляду.

27 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшло заперечення на апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 . Останній вказує, що такі подані з формальних доводів і обґрунтувань, а їх суть не відповідає дійсності. Так, по причині не забезпечення судом першої інстанції права ОСОБА_6 надати суду свої покази та пояснення на стадії допиту обвинуваченого, останній справді не надавав такі, однак коли суд на стадії дебатів та останнього слова надав йому таку можливість, підсудний чітко і визначено визнав себе винним, висловив своє відношення до скоєного і готовність нести покарання, приніс свої вибачення потерпілим, беззаперечно визнав цивільні позови потерпілих, що стверджується протоколом судового засідання та іншими матеріалами судового процесу

29 серпня 2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 надіслав доповнення до апеляційної скарги, в яких вказав, що після подання ним апеляційної скарги виявлено новостворені факти, які поряд з іншими не відповідають суті і предмету законності обвинувачення і правовим висновкам вироку суду першої інстанції, які були використані як доказова підстава засудження ОСОБА_6 . Вказує, що комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна експертизи виконані не в межах даного фактичного кримінального провадження від 14 липня 2018 року, №0000204, а в іншій кримінальній справі, яка винесена в ЄРДР не 14 липня 2018 року, а чомусь 13 липня 2018 року не за №0000204, а за №0000204, що на його думку унеможливлює процесуально усунути ці суттєві недоліки у справі. Крім цього, вказує, що 11 вересня 2018 року обвинувачений не був доставлений до суду першої інстанції, а розгляд справи проведений без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив доводи такої та просив задоволити його апеляційну скаргу, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на підтримку поданої ОСОБА_9 апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає до задоволення, а апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цих імперативних вимог кримінального процесуального закону України суд першої інстанції під час судового розгляду не дотримався.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із звукозапису та журналу судового засідання від 29 жовтня 2018 року судом першої інстанції ухвалено встановити наступний порядок дослідження доказів, зокрема 1) допит потерпілих; 2) допит свідків; 3) дослідження матеріалів кримінального провадження; 4) допит обвинуваченого.

Однак після допиту потерпілих, свідків та дослідження матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції не допитав обвинуваченого ОСОБА_6 .

Більше того, в судовому засіданні 15 травня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 не відмовився від дачі показів, наполягав на своєму клопотанні про надання йому матеріалів справи для ознайомлення та оголошення перерви для надання ним показів у наступному судовому засіданні у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. 12 червня 2019 року захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в свою чергу вказав, що обвинувачений не давав пояснень по суті справи та просив надати останньому право надати пояснення по суті справи, а потім перейти до стадії судових дебатів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції не допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 постановив вирок з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Наведеним, суд першої інстанції порушив положення щодо вмотивованості судового рішення, фактично звузив процесуальне право обвинуваченого на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та право на подальший захист від пред`явленого обвинувачення шляхом оскарження та перегляду судом вищої інстанцією судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апелянтів підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 задоволити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у Перечинському районному суді Закарпатської області.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до проведення підготовчого засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4