Справа № 342/590/19
Провадження № 11-сс/4808/159/19
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, -

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати як необґрунтовану, постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжній захід у виді тримання під вартою. Свої доводи мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що підозрюваний має непогашену судимість, тобто на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, а повторно вичинив майновий злочин. Також вважає, що слідчим суддею належним чином не було враховано й наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в частині того, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого чи свідків, оскільки деякі свідки є його знайомі, тому він може змусити їх змінити свідчення на свою користь. Крім того, вважає, що не було й враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносить до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання на строк до 8 років.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрання щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту з забороною залишати житло з 21-00 до 07-00 год., слідчий суддя дійшов висновку, що надані прокурором докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені судом, доводять наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.1, 4,5 ч.1 ст.177 КПК України, проте не надано суду доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що ступінь ризиків передбачених ст.177 КПК України не є такою істотною умовою, що потребує обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та в судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам, а посилання в клопотанні про застосування запобіжного заходу не те, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, без достатнього обґрунтування, є недостатнім.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив ухвалу слідочок судді скасувати як безпідставну, задовольнити слідчому клопотання щодо обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- підозрюваний та його захисник не підтримали доводи апеляційної скарги, просили в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін з наступних підстав.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, зокрема у тому, що він 18.05.2019 року з метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 , а саме мотоциклом марки «Spark» без державних номерних знаків, діючи умисно, відкрито, у присутності потерпілого, який розумів протиправний характер його дій, усвідомлюючи цю обставину, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі потерпілого, не маючи ні дійсного ні уявного права на транспортний засіб, сів на мотоцикл потерпілого, а саме на паливний бак перед потерпілим, та, застосовуючи до потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поштовхом спини витіснив потерпілого з транспортного засобу, ключі від якого знаходились в замку запалювання та, велівши ОСОБА_11 , що знаходився разом з ними, сісти позаду себе, запустив двигун та розпочав рух в напрямку смт. Гвіздець, Коломийського району, тобто, незаконно заволодів мотоциклом марки «Spark», який належить потерпілому ОСОБА_10 , вартість якого становить 12275 гривень.

29.05.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (а.п. 23-24).

Відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційний перегляд відбувається в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор висловив свою незгоду в частині обрання щодо підозрювано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в певний період доби.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зав`язків, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримано вказаних вище вимог закону та належним чином з`ясовано, що наведені у ньому дані, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яка підтверджується зібраними по справі доказами та іншими матеріалами кримінального провадження, що не заперечується підозрюваним.

При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя правильно встановив наявність ризиків, суспільну небезпечність злочину в якому підозрюється останній, і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, є особою молодого віку, вину визнав повністю, та самостійно з`являється до поліції за всіма викликами так і до суду, а надані прокурором докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені судом, доводять наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегією суддів також досліджено, що в сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчим суддею враховано й інші дані, що характеризують особу підозрюваного.

Приймаючи рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано зазначив про те, що враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На думку колегії судді, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що ступінь ризиків передбачених ст. 177 КПК України не є такою істотною, що потребує обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та в судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам, а саме клопотання про застосування запобіжного заходу про те, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, без достатнього обґрунтування, є недостатнім.

З урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вагомості наявних доказів, тяжкості злочинів, у вчиненні якого підозрюється останній, колегія суддів, приймаючи до уваги наявність достатніх підстав, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий та прокурор, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний має непогашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, а повторно вичинив майновий злочин, саме по собі не є підставою для застосування такого забіжного заходу як тримання під вартою до підозрюваного, виходячи як з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу, так й з принципу поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Інші доводи, на які посилається апелент в своїй апеляційній скарзі як на підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

При апеляційному розгляді істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5