УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переяславське, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_6 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Таке рішення вмотивоване тим, що станом на день розгляду клопотання не досягнута мета покарання, а саме запобігання вчинення засудженим нових злочинів, оскільки засуджений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, будучи в місцях позбавлення волі допускає порушення режиму відбування покарання, а тому, на переконання суду, ОСОБА_5 не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що вину у скоєних злочинах він визнає та розкаюється у скоєному.
Вказує, що за час відбування покарання мав шість порушень, які були перекриті заохоченнями.
Апелянт зазначає, що неодноразово звертався із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, однак отримував відмови, спочатку на підставі того, що він має лише одне заохочення, в подальшому через відсутність працевлаштування. ОСОБА_7 вказує, що після цього він працевлаштувався прибиральником, однак не отримував заробітної платні, тому звільнився з роботи.
Засуджений звертає увагу суду на те, що він має матір, яка потребує його допомоги.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.
Від засудженого ОСОБА_7 будь-яких клопотань про його участь у розгляді провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 16 травня 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що відносно ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, у теперішній час не досягнута мета покарання, а саме запобігання вчинення ним нових злочинів. Крім того, станом на день розгляду клопотання останній має не зняте стягнення у виді суворої догани, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш мяким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. В судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наданої характеристики, за період перебування в установі ОСОБА_5 характеризується посередньо, допускав порушення режиму утримання, за що мав шість стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, та дев`ять заохочень, працевлаштований. До праці відноситься задовільно.

В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи суду про те, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, оскільки відповідно до постанови про накладення стягнення від 11 вересня 2019 року, щодо ОСОБА_5 накладено сувору догану за зберігання та використання заборонених предметів, що є грубим порушенням режиму відбування покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що комісією виправної колонії ОСОБА_5 відмовлено у зверненні з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що він має недостатній ступінь виправлення, а саме раніше неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив та скоїв особливо тяжкий злочин, що підтверджується витягом з протоколу № 29 від 28.08.2019 року.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно врахував те, що ОСОБА_5 протягом 1990 2009 років п`ять разів засуджувався за умисні злочини, але, не зважаючи на це, він знову вчинив особливо тяжкий злочин, що свідчить про те, що ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та не досяг достатнього ступеня виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_5 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про заміну ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3