ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2990/19 Справа № 206/5047/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року подання начальника ДУ Ігренський ВЦ №133 задоволено, засудженого ОСОБА_6 звільнено від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі умовно-достроково строком на 10 місяців 4 дня.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, характеризується позитивно, порядок відбування покарання у виді обмеження волі та обов`язки, встановлені правилами внутрішнього розпорядку виконує, має 8 заохочень, стягнень не має, з липня по серпень був працевлаштований в їдальні установи за власним бажанням, а з вересня 2019 року по теперішній час не працевлаштований, провину у скоєному злочині визнав та щиро розкаюється. При цьому, доводи сторони обвинувачення щодо того, що засуджений ОСОБА_6 вже був звільнений умовно-дострокове за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.11.2014, суд не прийняв до уваги та поставився до них критично, наголосивши на тому, що засуджений за вказаним вироком є не судимий, в силу ст. 89 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України.
Вимоги скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд не врахував той факт, що засуджений раніше вже звільнявся умовно-достроково, та згідно опитувального листа установи від 21.08.2019 ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Також, прокурор вказує на те, що відповідно до записів у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_6 маються такі відмітки: від 01.09.2015 та 01.06.2016 - «Засуджений не стає на шлях виправлення», від 01.12.2016 та 10.04.2017 - «Засуджений стає на шлях виправлення», від 01.10.2017 та 21.05.2018 - «Засуджений став на шлях виправлення», від 21.05.2019 - «Засуджений довів своє виправлення». Окрім того, прокурор зазначає, що суд не врахував особу засудженого ОСОБА_6 , який неодноразово судимий, останній раз за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, по якому зараз і відбуває покарання. Прокурор вважає, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, та до нього не може бути застосовано положення ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, засудженого, який проти задоволення скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування до засудженого умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання ДУ Ігренський ВЦ № 133 щодо ОСОБА_6 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, а тому може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яким засуджений за ч.2 ст. 307, ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2016, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.10.2014 по 13.12.2014 включно, з розрахунку 1 день попереднього ув"язнення за 2 дні позбавлення волі, та 25.10.2017 ухвалою цього ж суду замінено невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 82 КК України, на обмеження волі.
Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, судом першої інстанції враховано, що за час відбування покарання в ДУ «Ігренський виправний центр (№133)» з 21.11.2017 він характеризується позитивно, порядок відбування покарання у виді обмеження волі та обов`язки, встановлені правилами внутрішнього розпорядку виконує, має 8 заохочень, стягнень не має. Окрім цього з липня по серпень 2019 року засуджений був працевлаштований в їдальні установи за власним бажанням. Дбайливо ставиться до майна і предметів установи, добре ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації, підтримує зв"язки з рідними, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу "Повернення". Свою провину визнав та розкаюється у скоєному злочині.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування щодо засудженого ст. 81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість судового рішення, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність його умовно-дострокового звільнення, навівши при цьому докладні мотиви свого рішення.

Доводи скарги про те, що засуджений ОСОБА_6 вже був звільнений умовно-достроково за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.11.2014, суд не приймає до уваги, оскільки вони слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання не можуть, як і вказувати на те, що поведінка засудженого не зазнала позитивних змін.

Щодо доводів прокурора про те, що поведінка засудженого не є сталою, про що свідчать результати оцінювання, зазначені записи в щоденнику індивідуальної роботи, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини враховуються при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого виключно у сукупності з іншими відомостями про його особу та не є самостійною підставою для відмови у ньому.

З огляду на наведене, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4