ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/218/19
Провадження № 1-в/210/369/19

"16" жовтня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м. Кривому Розі клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого: 16.02.2009 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за п.п. «а», «і» ст.93, ч.1 ст.123 КК України (в редакції 1960 року), до 14 років позбавлення воліз конфіскацією особистого майна,

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло вищевказане клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування клопотання зазначив, що він відбув необхідну частину покарання, має вісім заохочення, діючих стягнень не має.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 обґрунтовуючи тим, що останній не довів своє виправлення.
Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання засудженого, оскільки ОСОБА_4 працевлаштований, має грамоти за сумлінне ставлення до праці, отже довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав захисника, просив клопотання задовольнити.
Суд, вислухавши, прокурора, захисника, засудженого, дослідивши клопотання, дослідивши особову справу засудженого, його індивідуальну програму, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин (ч.2, п. 3 ч.3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст. 81 КК України є фактичне відбуття засудженим певної частини покарання за відповідний злочин.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконання громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за п.п. «а», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України (в редакції 1960 року), до 14 років позбавлення воліз конфіскацією особистого майна, тобто за умисний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що прибувши до КВК № 80 ОСОБА_4 має вісім заохочень: грамоту від 12.07.2014 року за активну участь у будуванні храму святої Великомучениці ОСОБА_6 , грамоту від 24.09.2016 року за активну участь у будуванні храму святої Великомучениці ОСОБА_6 , подяку від 30.03.2017 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці з благоустрою, згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, подяку від 19.10.2015 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці з благоустрою, згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, грамоту від 09.09.2017 року за активну участь у будуванні храму святої Великомучениці Анастасії Узорішитєльниці, подяку від 17.05.2018 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці з будівництва та благоустрою храму установи, згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, грамоту від 07.09.2018 року за активну участь у будуванні храму святої Великомучениці Анастасії Узорішитєльниці, подяку від 05.10.2018 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці з будівництва та благоустрою храму установи, згідно ст. 118 ч. 5 КВК України, мав чотири стягнення, за два з яких був поміщений до ДІЗО, стягнення погашені. Але даний факт не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Крім того, суд оцінює критично подяки, у вигляді грамот настоятеля храму Святої Великомучениці Анастасії Узорішитєльниці, та не бере їх до уваги, оскільки, згідно Наказу від 28.08.2018 року № 2823/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення (за винятком переведення до ПКТ (ОК)) до засуджених користується начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. Заходи заохочення і стягнення у виховних колоніях також можуть застосовувати старші вихователі та вихователі.
Отже, Кримінально-виконавчим кодексом України не передбачено можливість застосування заходів стягнення та заохочення до осіб позбавлених волі настоятелями Храмів.

Дані факти не можуть свідчити, що ОСОБА_4 своїм сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд критично відноситься до тієї обставини, що відповідно до матеріалів особової справи, станом на момент розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 , останній не відбув частину покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Отже, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що засудженим, та його захисником не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_4 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Зазначене вище, лише вказує на те, що засуджений ОСОБА_4 лише стає на шлях виправлення під час відбування покарання.

Також суд враховує, що п. 17 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. зазначено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, під час судового засідання у справах цієї категорії суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, тощо.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільненнявід відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_1