Ухвала Іменем України
26 листопада 2019 року м. Київ
справа № 610/2081/17 провадження № 51-5335ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року,

встановив:

За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України)до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного
органу оперуповноваженим СКР Балаклійського РВ ГУ МВС України в Харківській області, з метою незаконного збагачення шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою та у групі з не встановленими в ході досудового розслідування особами, 26 грудня

2014 року приблизно о 18:00, перебуваючи в м. Балаклії Харківської обл., отримав інформацію від особи, з якою був у змові та матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження. Ця особа у свою чергу в телефонній розмові з ОСОБА_6 для створення в неї хибного уявлення щодо кримінальної відповідальності, яка загрожує її онуку ОСОБА_7 , повідомила неправдиву інформацію про те, що останній став винуватцем дорожньо-транспортної події, затриманий і перебуває у районному відділі міліції в

м. Мерефі Харківської обл. Також особа, з якою ОСОБА_5 перебував у змові та матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, повідомила ОСОБА_6 про те, що для звільнення

ОСОБА_7 та уникнення ним кримінальної відповідальності їй необхідно надати потерпілій від дорожньо-транспортної події грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок

№ НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , яка була необізнаною у злочинних намірах ОСОБА_5 та не встановлених в ході слідства осіб.
Цього ж дня приблизно о 18:30 ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк», розташований на вул. Леніна, 40а у м. Балаклії Харківської обл., внесла на вказаний банківський рахунок, що належить ОСОБА_8 власні грошові кошти в розмірі 10 000 грн.
26 грудня 2014 року приблизно о 19:30 ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою та в групі з не встановленими в ході слідства особами, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 в розмірі 9600 грн. (без урахування комісії банку), які на його прохання з банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого на вул. 1 Травня, 10 у м. Балаклії Харківської обл., з банківського карткового рахунку ОСОБА_8 зняв її чоловік ОСОБА_9 , не обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_5 та не встановлених у ході слідства осіб.

Злочинні дії ОСОБА_5 та не встановлених у ході слідства осіб завдали ОСОБА_6 (із врахуванням її матеріального становища) значної шкоди на загальну суму 10 000 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 висловив вимогу про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з вироком суду першої інстанції висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, підтверджуються сукупністю доказів, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та належно оцінив.
Зокрема винуватість ОСОБА_5 підтверджується: показаннями потерпілої свідків, письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правильність та достовірність.

Незгода захисника із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
Доводи касаційної скарги захисника про недоведеність винуватості

ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону аналогічні доводам, наведеним в його апеляційній скарзі. Такі доводи апеляційний суд ретельно перевірив та визнав безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.
Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, воно є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 , та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам

ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які потребують перевірки за матеріалами кримінального провадження. Із поданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3