1Справа № 335/4398/17 1-кп/335/80/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2,4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001417 від 01.04.2016, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2,4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України.

Ухвалою колегії суддів від 13.08.2018 вказане кримінальне провадження прийнято до провадження, у зв`язку із заміною головуючого судді, та призначено судовий розгляд.

Ухвалою колегії суддів від 08.10.2019 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строком на 60 днів до 06.12.2019 включно, яку ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.11.2019, стосовно ОСОБА_6 залишено без змін, в іншій частині стосовно ОСОБА_7 не оскаржувалася.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинувачених спливає 06.12.2019, а в найближчий час (до 06.12.2019) призначити до розгляду та завершити розгляд вказаного кримінального провадження неможливо з поважних причин, судом в порядку ст. 331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити без змін запобіжний захід щодо обвинувачених та продовжити його строком на 60 днів, оскільки ризики, що слугували підставами для застосування запобіжних заходів не змінились та продовжують існувати.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважають ризики, на які посилався прокурор необґрунтованими і такими, що на теперішній час не існують та просили змінити запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 на домашній арешт або будь-який інший більш м`який запобіжний захід, зазначивши, що у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я, вона страждає на ряд хронічних захворювань, має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначили про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та просили застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Крім того, адвокат просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час знаходиться під вартою. При цьому, посилався на практику рішень Європейського суду щодо тривалого тримання особи під вартою.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви про проведення судового розгляду у їх відсутність.

Інші потерпілі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження в межах вирішуваного питання, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Колегією суддів при вирішенні даного питання, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, враховується наступне.

Обвинувачена ОСОБА_6 є особою працездатного віку, яка до затримання не була працевлаштована, за станом здоров`я має скарги, але жодними медичними документами вони не підтверджені. За сімейним станом ОСОБА_6 не заміжня, має дитину, яка проживає із бабусею, яку призначено опікуном дитини. Доказів щодо позитивної репутації та майнового стану обвинуваченої суду не надано. Раніше ОСОБА_6 неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів.

Обвинувачений ОСОБА_7 є особою працездатного віку, який до затримання не був працевлаштований, за станом здоров`я скарг не має. За сімейним станом не одружений, має на утриманні малолітню дитину. Доказів щодо позитивної репутації та майнового стану обвинуваченого суду не надано. Раніше ОСОБА_7 двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності.

Розмір шкоди, заподіяної інкримінованими обвинуваченим злочинами, виходячи зі змісту цивільних позовів, є значним.

Також, колегія суддів вважає, що стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наразі наявні ризики, визначені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор, що на даний час виключають можливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. й домашнього арешту, на застосуванні якого наполягають обвинувачені та їх захисники.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винними, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обвинуваченими та їх захисниками не було надано суду обґрунтованих клопотань про зміну запобіжного заходу, які б відповідали вимогам статті 201 КПК України, із наданням відповідних доказів.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинувачених під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо осіб обвинувачених, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених, з огляду на що запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою щодо останніх слід продовжити строком на 60 днів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 , визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 26 січня 2020 року включно, з утриманням у ДУ „Запорізький слідчий ізолятор.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 26 січня 2020 року включно, з утриманням у ДУ „Запорізький слідчий ізолятор.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3