Справа № 299/1729/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ..

Цією ухвалою суду задоволено клопотання обвинуваченого за ч.2 ст.364 ч.2 ст.366 КК України ОСОБА_6 , та обвинувальний акт щодо нього у кримінальному провадженні №0000071 від 12.01.2016 повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.364 ч.2 ст.366 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення у ньому перевантажене витягами з наказів, інструкцій, законів, назв фізичних і юридичних осіб, висловлюваннями, які не несуть змістового і правового навантаження, зібраними у складносурядні речення, які містять до 200 і більше слів, текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння суті і обсягу обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження, вказаних у ст. 2 КПК України. Також судом зазначено, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не зазначено за яких обставин, в тому числі де та коли, вчинено кожну із вказаних дій, в чому полягала незаконність дій обвинуваченого в частині вилучення та передачі транспортного засобу, відтак формулювання обвинувачення не містить зазначення місця та часу, способу вчинення кримінальних правопорушень, мотиву в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України. Також суд вказав, що за висунутим обвинуваченням за ч.2 ст. 366 КК України в обвинувальному акті відсутній час, місце вчинення злочину, в чому саме полягали незаконні й протиправні діяння обвинуваченого; обвинувачення за ч. 2 ст. 366 КК України сформульовано аналогічно формулюванню

-2-

обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України. Також зазначено, що до обвинувального акту не додано цивільний позов, який був пред`явлений під час досудового розслідування потерпілим 29.06.2017, а також відомості про цивільний позов відсутні у обвинувальному акті від 07.06.2018 та реєстрі досудового розслідування. Вказані недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на думку суду, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду від 12.07.2019 як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України. В ньому викладено всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Також зазначає, що ухвала суду не містить посилання на те, якій саме нормі ст.291 КПК України не відповідає обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 .. На його думку суд першої інстанції всупереч вимогам ст.314 КПК України фактично вдався до оцінки доказів та дослідження матеріалів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового розгляду є недопустимим, а також встановлюючи наявність або відсутність будь-яких обставин кримінального правопорушення порушив вимоги ст. 337 КПК України. Також зазначає про помилковість висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам закону, окрім іншого через те, що нібито до нього не додано цивільний позов, який був пред`явлений потерпілим під час досудового розслідування, оскільки під час підготовчого судового засідання ні у потерпілого, ні у його представника судом не з`ясовано чи дійсно останніми заявлявся такий позов до ОСОБА_6 .. Крім того звертає увагу на те, що повернення обвинувального акту прокурору з формальних та неперевірених підстав перешкоджає розгляду кримінального провадження у розумний строк.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, оскільки така є обґрунтованою та законною і такою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Вказує на те, що суд, при винесенні ухвали проаналізував зміст обвинувального акту та наведені в ньому доводи сторони обвинувачення. При цьому, жодні докази судом першої інстанції не оцінювалися, оскільки такі відсутні в матеріалах справи, оскільки до суду було надіслано тільки обвинувальний акт та не надано жодних документів, крім реєстру матеріалів, а тому прокурор безпідставно зазначив в апеляційній скарзі, що суд вийшов за межі повноважень, при цьому надав оцінку доказам, позаяк прокурор не подавав докази чи матеріали до обвинувального акту, а суд не встановлював доведеність чи недоведеність його вини та обґрунтованість пред`явленого обвинувачення. Судом тільки констатовано, що формулювання обвинувачення за двома статтями КК України являється практично ідентичним та незрозумілим. Вважає, що суд діяв в межах ст. 314 КПК України щодо підготовки справи до судового розгляду. Крім того, звертає увагу суду на те, що вказаний обвинувальний акт щодо нього судом вже повертався прокурору з підстав

-3-

невідповідності його вимогам КПК України, та прокуратурі Закарпатської області знадобилося більше двох місяців для виправлення недоліків і направлення до суду аналогічного за змістом попередньому обвинувального акту, що свідчить про зловживання процесуальними правами. Також вважає, що органами досудового розслідування порушено строки, передбачені п.2 ч.2 ст. 219 КПК України щодо закінчення досудового розслідування, а обвинувальний акт щодо нього, прийнятий та пред`явлений до суду поза межами строку досудового розслідування і право на прийняття такого обвинувального акту у сторони обвинувачення було відсутнє.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 також подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, яку просить залишити без задоволення. Вважає, що складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки злочини щодо ОСОБА_8 вчинені не тільки обвинуваченим, але і його керівником - начальником ДВС Виноградівського РУЮ - ОСОБА_10 , який організував підробку офіційних документів, підписав їх та давав незаконні доручення ОСОБА_6 .. Про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам закону, на його думку свідчить і відсутність в матеріалах кримінального провадження цивільного позову пред`явленого потерпілим до ОСОБА_10 ..
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд проводить розгляд у відсутності потерпілого та його представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду і які не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який вказав на безпідставність апеляційної скарги прокурора та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься і поняття розумних строків, яке відповідно до ч.5 ст.28 КПК України передбачає, що кожен має право, щоб обвинувачення відносно нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що суд постановляє ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору у випадку, коли: обвинувальний акт не підписаний слідчим або не затверджений прокурором, в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, є неконкретним; коли обвинувальний акт містить недопустиму натуралізацію опису злочину; коли обвинувальний акт не підписаний слідчим; коли в обвинувальному акті відсутні дані про місце перебування обвинувачених, дані про потерпілого, якщо той встановлений у справі; коли в обвинувальному акті немає посилань на аркуші справи; коли до обвинувального висновку не долучені додатки, передбачені ч.4 ст.291 (в частині, що не суперечить КПК 2012 року).

-4-

Цих вимог КПК України судом першої інстанції у данному кримінальному провадженні не дотримано.

Стаття 291 КПК України визначає вичерпний перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Тобто повернення обвинувального акту прокурору, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, є помилковим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.
Як вбачається з обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , у ньому наряду з іншими відомостями, які передбачені ч.2 ст.291 КПК України, міститься виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що повністю відповідає викладеним фактичним обставинам кримінальних правопорушень, обставини які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, що спростовує судження суду про відсутність цих відомостей.
Посилання суду першої інстанції на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з тих підстав, що у ньому не встановлено мотив та спосіб вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а отже обвинувачення в цій частині є некоректним і ґрунтується на припущеннях, є передчасним.
При цьому, колегія суддів зауважує, що на стадії підготовчого судового засідання, оцінка доказів, визначення правильності правової кваліфікації і оцінка повноти викладених обставин кримінального правопорушення не здійснюється, а дається судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
-5-
У підготовчому провадженні наведені питання не вирішується, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду кримінального провадження. Отже, зробивши висновки щодо неконкретності висунутого обвинувачення, місцевий суд вийшов за межі надананих йому повноважень, пов`язаних із вирішенням питання про повернення обвинувального акту.
Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновки, які мав зробити лише під час судового розгляду, зокрема, щодо дій обвинуваченого у ході вчинення злочину та щодо інших обставин, які підлягають доказуванню у ході судового розгляду.
За змістом ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів) саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події, чи відомості щодо додаткової кваліфікації дій особи і відповідальності за вчинення іншого злочину, що допустив в ухвалі суд першої інстанції, викладаючи надмірні судження в цій частині.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними. До того ж судом першої інстанції порушено вимоги ст.337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст.314 КПК України.
За наведених обставин посилання суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист у зв`язку з некорректно сформульованим обвинуваченням, позбавлене правових підстав.
Посилання суду як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору на те, що до обвинувального акту щодо ОСОБА_6 не додано цивільний позов, який був пред`явлений під час досудового розслідування потерпілим 29.06.2017 та відсутність відомостей про цивільний позов у обвинувальному акті та реєстрі досудового розслідування, є також незаконним, оскільки недоліки реєстру не є передбаченою законом підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки будь-яким чином не перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. До того ж у реєстрі матеріалів досудового розслідування, зазначені процесуальні дії, час їх проведення, реквізити та розкритий зміст ряду процесуальних дій та рішень, що на думку колегії суддів, надає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити та перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.

Крім того, із наявного в матеріалах провадження цивільного позову, поданого потерпілим ОСОБА_8 слідчому та процесуальному прокурору ще 29.06.2017, вбачається що такий пред`явлено не до обвинуваченого ОСОБА_6 , а до начальника відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції ОСОБА_10 , відтак висновок суду першої інстанції про недотримання у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 вимог ч.4 ст.291 КПК України є передчасним, а тому вказана обставина також не може вважатися істотним порушенням процесуального закону, що тягне за собою повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурору.
За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

-6-

Окрім того, ч.2 ст.337 КПК визначено, що під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. За змістом п.15 ч.2 ст.36,ч.2 ст.337,ч.1 ст.338, ст.340 КПК зміна обвинувачення в суді, відмова від підтримання державного обвинувачення є правом прокурора. У зв`язку з чим суд не може заборонити або перешкодити прокурору реалізувати це право. Безпідставне ненадання або необґрунтоване обмеження часу для вирішення питання щодо зміни прокурором обвинувачення в суді є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, провівши фактично аналіз суті обвинувачення під час підготовчого судового засідання та без дослідження доказів в судовому засіданні, позбавив прокурора можливості для реалізації його процесуальних прав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Також колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачено ч.1 ст.283 КПК України та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням верховенства права та розумних строків розгляду, а повернення обвинувального акту з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, цим загальним засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000071 від 12.01.2016 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: