ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/645/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2626/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженням за обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2019р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 06.09.2019р. включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за вчинення якого у разі визнання його винуватими може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились і існують на даний час.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову увалу, якою призначити запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що не вважає себе винуватим в діянні, яке йому інкримінується. А тому не збирається переховуватися від суду та впливати на потерпілу та свідків. Крім того, зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням КПК України і стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, думку апелянта, який вважав рішення суду не правомірним і просив задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.15-19), прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання і просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (т.1 а.с.23-25).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі і продовжив цей строк до 06.09.2019р. включно.
Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що до цього провадження ОСОБА_8 вже двічі судимий за вчинення аналогічних злочинів тож аргументи сторони обвинувачення щодо мети зазначеної у п.5 ч.1 ст.177 КПК України повністю підтверджуються.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2019р. відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді