Справа № 568/485/19
номер провадження 1-кс/558/88/19
У Х В А Л А
Іменем України

31 травня 2019 року смт. Демидівка

Слідчий суддя Демидівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні відомостей за її заявою від 4 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України, -

в с т а н о в и в :

До Демидівського районного суду Рівненської області, в порядку передбаченому ст. 34 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні відомостей за її заявою від 4 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України.

У поданій до суду скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що 4 березня 2019 року та повторно 12 березня 2019 року на електронну адресу Прокуратури Рівненської області нею направлено повідомлення про вчинення екс-головою Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 120, 191, 364, 366, 367 КК України.

18 березня 2019 року нею було отримано повідомлення Дубенської місцевої прокуратури № 34/2-01-15 від 14 березня 2019 року про направлення за належністю для перевірки доводів заявника ОСОБА_3 , в тому числі, шляхом внесення відомостей до ЄРДР.

ОСОБА_3 вважає, що при розгляді повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень від 14 березня 2019 року начальником Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області підполковником поліції ОСОБА_5 не було вжито належних заходів до його розгляду. Слідчим не було внесено відомості до ЄРДР.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До суду на розгляд скарги ОСОБА_3 31 травня 2019 року повторно не з`явилася, подала заяву в якій просила скаргу розглянути без її участі та зазначала про те, що вимоги скарги підтримує.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Ч. 1 ст. 26 КПК України визначає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Оскільки до суду ОСОБА_3 подала заяву в якій просила скаргу розглянути без її участі та у такій заяві висловила свою думку щодо вимог скарги, слідчий суддя з урахуванням положень ч. 1 ст. 26 КПК України та з метою дотримання строків розгляду скарги, приходить до висновку про розгляд скарги без участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника.

Представник Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області та Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області на розгляд скарги не з`явились. Їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Вивчивши зміст скарги ОСОБА_3 та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у визначений КПК України строк, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Статтею 214 КПК України закріплено обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки ч. 1 ст. 214 КПК України передбачає надходження заяви (повідомлення) саме про кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що до внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування не передбачено можливості збору даних, що можуть підтвердити факт вчинення кримінального правопорушення (окрім проведення огляду місця події у невідкладених випадках), то подана заява, повідомлення мають містити достатні відомості про вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

В той же час, вказана норма не містить заборони невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, якщо зроблені заява, повідомлення не містять достатніх відомостей, що можуть свідчити про вчинення певного кримінального правопорушення.

Підтвердженням вказаного висновку є сам факт існування інституту оскарження такої бездіяльності як невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку глави 26 КПК України, норми якого не передбачають прийняття слідчим суддею безальтернативного рішення щодо задоволення скарги такого виду, а відповідно до положень ст. 307 КПК України передбачають можливість прийняття рішення, серед інших, і про відмову у задоволенні скарги.

Крім цього, прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення та внесення відповідних відомостей до ЄРДР не є тотожними поняттями.

Перше - прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення, передбачає отримання та фіксування надходження відповідного звернення до відповідного органу, а друге - внесення відомостей до ЄРДР, передбачає прийняття процесуального рішення про наявність у повідомленні обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та початок його розслідування.

До того ж, такі дії можуть вчинятись різними суб`єктами. Якщо прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення можуть здійснюватись слідчим, прокурором або іншою службовою особою, уповноваженою на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень, то внесення відомостей до ЄРДР може бути здійснено лише слідчим або прокурором.

Дві перших стадії завжди передують третій, однак не завжди мають нею завершуватись.

Обов`язку слідчого або прокурора щодо внесення заяви (повідомлення) до ЄРДР кореспондується обов`язок суб`єкта звернення викласти обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз положень ч. 5 ст. 214 КПК України, яка зазначає зміст відомостей, що вносяться до ЄРДР, дає можливість дійти висновку про те, що особа, яка звернулась з відповідною заявою, зобов`язана викласти в ній обставини таким чином, щоб орган, до якого надійшла така заява, мав можливість переконатись в тому, що кримінальне правопорушення дійсно було вчинено і вчинено саме кримінальне правопорушення, а не лише таке існує в уяві особи, яка звернулась з повідомленням, або його вчинення нею лише припускається.

У поданій до суду скарзі з вимогами внести відомості до ЄРДР ОСОБА_3 просила зобов`язати слідчого (начальника Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_5 ) внести відомості до ЄРДР за її заявою (повідомленням). У додатках до скарги ОСОБА_3 зазначала, що надає повідомлення про злочин від 12 березня 2019 року, однак фактично додано повідомлення від 4 березня 2019 року.

Згідно такого повідомлення про злочин від 4 березня 2019 року ОСОБА_3 просила внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування відносно екс-судді Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 та інших спільників прокуратури і міліції, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України. Заяву про вчинення злочину від 4 березня 2019 року ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що, на думку заявниці, в.о. голови Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 видала їй ухвалу Рівненського обласного суду за своїм оригінальним підписом, чим вчинила підробку такого документа.

Крім того, у заяві від 4 березня 2019 року ОСОБА_3 повідомляла про те, що прокурори та міліція застосовували до неї та її сім`ї тортури.

Будь-яких інших обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 не повідомляла.

Обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, у заяві заявником не наведено.

Із заяви ОСОБА_3 від 4 березня 2019 року вбачається, що такі дії, на її думку, містять склад злочинів, передбачених ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_3 до суду повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 12 березня 2019 року, на яке вона посилається у своїй скарзі, не надала та які вимоги у такому повідомленні заявила, невідомо.

Положення ст. 214 КПК України, зобов`язують слідчого, прокурора після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до ЄРДР та розпочати розслідування заяви або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Виходячи з правил ст. 214 КПК України, слідчий чи прокурор, чи інша службова особа, після надходження заяви про вчинене кримінальне правопорушення, за наявності для цього достатніх підстав, самостійно приймає рішення про внесення заяви до ЄРДР - отже скаржник має право оскаржувати дії певної особи, яка уповноважена приймати рішення про внесення заяви до ЄРДР.

ОСОБА_3 звернулася з заявою в порядку ст. 214 КПК України до Прокуратури Рівненської області.

Заява ОСОБА_3 надіслана за належністю до Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області.

Відповідно до диспозиції ст. 120 КК України відповідальність за вказаною нормою настає за доведення особи до самогубства або до замаху на самогубство, що є наслідком жорстокого з нею поводження, шантажу, систематичного приниження її людської гідності або систематичного протиправного примусу до дій, що суперечать її волі, схиляння до самогубства, а також інших дій, що сприяють вчиненню самогубства , а також те саме діяння, вчинене щодо особи, яка перебувала в матеріальній або іншій залежності від винуватого, або щодо двох або більше осіб , або якщо воно було вчинене щодо неповнолітнього.

Відповідно до ст. 191 КК України, відповідальність за вказаною статтею настає за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні ; привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем , а також якщо такі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб ; вчинені у великих чи особливо великих розмірах, або організованою групою.

Диспозиція частин ст. 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а також, якщо воно спричинило тяжкі наслідки .

Ст. 366 КК України передбачає відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів , а також ті самі діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки .

Однак, у скарзі та в своєму повідомленні від 4 березня 2019 року ОСОБА_3 не наводить будь-яких відомостей про вчинення певними особами таких злочинів як, передбачені ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України.

В поданій до Прокуратури Рівненської області заяві наведено лише певну інформацію, в якій не зазначено конкретні обставини про дії особи чи осіб, які, на переконання заявниці, є злочинними.

Вивчивши зміст скарги ОСОБА_3 та додані до скарги документи, слідчим суддею встановлено, що у поданій до суду скарзі ОСОБА_3 просила зобов`язати слідчого (начальника Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_5 ) внести до ЄРДР відомості про вчинені злочини та на підтвердження таких вимог надала заяву (повідомлення про злочин) від 12 березня 2019 року.

Однак, до скарги не додала заяви (чи її копії) від 12 березня 2019 року. Крім того, із змісту скарги неможливо встановити яким був зміст повідомлення ОСОБА_3 від 12 березня 2019 року.

Крім того, ОСОБА_3 у поданій до суду скарзі не зазначила за яким саме її повідомлення (від 4 березня 2019 року чи від 12 березня 2019 року) не були внесені відомості до ЄРДР.

Також у скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що при розгляді повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 14 березня 2019 року начальником Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області підполковником поліції ОСОБА_5 не було вжито належних заходів до його розгляду та слідчим не було внесено відомості до ЄРДР.

Проте, відомостей про зміст повідомлення ОСОБА_3 від 14 березня 2019 року у скарзі та доданих до неї документах немає.

На розгляд скарги ОСОБА_3 не з`явилась, пояснень по суті скарги не надала та не довела обґрунтованості своїх вимог, що позбавляє слідчого суддю можливості повного та об`єктивного з`ясування вимог ОСОБА_3 , встановлення їх обґрунтованості.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, не доведення таких вимог заявником та про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи вищезазначені обставини та правові норми, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні відомостей за її заявою від 4 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 120, 191, 364, 366 КК України.

Ухвала слідчого судді остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .