Ухвала
Іменем України
11 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 313/629/15-к

провадження № 51 5515 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року,
встановила:
За вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 115 КК на строк 11 років; ч. 2 ст. 185 КК 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2014 року та ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін. На підставі ч. 5 ст.72 КК(в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 02 квітня 2018 року та з 09 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного засудженій покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд в Веселівському районному суді Запорізької області.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року касаційну скаргу засудженої залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.

У межах строку на касаційне оскарження ОСОБА_4 повторно звернулась до суду касаційної інстанції. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунутота допущено нові.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції, знову посилається на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам, заперечує правильність встановлених фактичних обставин справи, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому, засуджена, обмежившись загальними фразами, так і не конкретизувала, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не зазначила у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судами судових рішень та чому їх слід відносити до підстав для скасування ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 420 цього Кодексу.

Крім того, викладені у повторній касаційній скарзі вимоги засудженої до касаційного суду не відповідають положенням ст. 436 КПК в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Зокрема цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Засуджена у повторній скарзі знову порушує питання про скасування лише ухвалиапеляційного суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте не зазначає вимоги щодо вироку місцевого суду, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК.
Також, згідно з положеннями ч. 4 ст. 427 КПК, касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Проте усупереч зазначеним вимогам, подана повторно касаційна скарга не підписана засудженою ОСОБА_4
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексуперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановила:
Повернути касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3