ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2682/19 Справа № 187/129/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000597 за апеляційними скаргами прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплинка Петриківського Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
03 листопада 2018р. близько 23 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу кафе-бару Тралі-Валі, розташованого по вул. Широка, 1 А с. Чаплинка Петриківського району Дніпропетровської області, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті ревнощів після спільного вживання алкогольних напоїв, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 один удар скляною пляшкою в ліве око, чим заподіяв тілесні ушкодження, які згідно висновку експертизи № 172-Е від 29.12.2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. 04 листопада 2018 року внаслідок умисних дій ОСОБА_8 в КЗ Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня шляхом хірургічного втручання ОСОБА_10 видалено ліве око.

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить вирок суду змінити. Зазначити в описовій частині вироку сімейний стан обвинуваченого, - не одружений, місце народження, - с. Чаплинка Петриківського району Дніпропетровської області. Зазначити в резолютивній частині вироку рішення про цивільний позов, - цивільний позов не заявлено, рішення про відшкодування процесуальних витрат, - процесуальні витрати відсутні. Виключити з формулювання обвинувачення у мотивувальній частині вироку, яке суд визнав доведеним, посилання на доказ висновок судово-медичної експертизи № 172-Е від 29.12.2018 року.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що під час вивчення вироку суду встановлено, що суд першої інстанції у вступній частині вироку не зазначено сімейний стан обвинуваченого та місце його народження.
Крім того вказує, що відомості про цивільний позов та рішення про відшкодування процесуальних витрат у резолютивній частині вироку не зазначені та суд першої інстанції вирішив та описав дані питання в мотивувальній частині вироку.
Прокурор зазначає, що у формулюванні обвинувачення, яке суд виклав у мотивувальній частині вироку як доведене під час судового розгляду, судом безпідставно здійснено посилання на доказ висновок судово-медичної експертизи № 172-Е від 29.12.2018 року, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатись окремо у мотивувальній частині судового рішення.

- захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що хоча судом першої інстанції, під час судового розгляду кримінального провадження було враховано, що саме ОСОБА_10 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, будучи набагато старше обвинуваченого і сильніше, маючи від цього психологічну перевагу, першим наніс удар кулаком в лице ОСОБА_8 в приміщенні кафе-бару, спровокувавши бійку, яка продовжилась на вулиці, що саме ОСОБА_10 був ініціатором конфлікту, однак суд на надав відповіді на питання, як же можна було зупинити агресора стороною конфлікту, яка менша за віком і слабша фізично. Вказує, що наміру кидати скляну бутилку у ОСОБА_8 не було, а було лише бажання налякати ОСОБА_10 та втримати від подальших активних дій по його побиттю.
Захисник вказує, що судом першої інстанції не допитано в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , хоча в реєстрі матеріалів досудового розслідування цей свідок заявлений, а ОСОБА_8 робив заяву про необхідність допиту саме цього свідка, тобто є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції не було призначено ОСОБА_8 психолого-психіатричну експертизу, яка б дала відповідь на питання чи були його дії вчинені в стані сильного душевного хвилювання.
Вказує, що ОСОБА_8 можливо звільнити на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, адже йому призначено покарання не більше п`яти років позбавлення волі, раніше не судимий, вперше вчинив тяжкий злочин, хоча офіційно не працевлаштований, але працює на сезонних роботах і утримує свою матір, хвору на туберкульоз.
Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано такої обставини, як щире дійове каяття, адже ОСОБА_8 вже вніс на рахунок потерпілого певну суму грошей на відшкодування лікування ОСОБА_10 і готовий в подальшому відшкодувати спричинену матеріальну шкоду.
Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу прокурора та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який у суді першої інстанції пояснив, що 03 листопада 2018 року вони разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 зустрілись в смт. Петриківка і вирішили вчотирьох піти в кафе та відпочити і поїхали в с. Чаплинка Петриківського району, де посиділи в одному кафе, але недовго і пішли в інше кафе Тралі-Валі. Коли потерпілий ОСОБА_10 танцював з ОСОБА_13 , яка є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_8 , останньому це не сподобалось, він розізлився, між ними почався словесний конфлікт, в ході якого вони вийшли на вулицю та перебуваючи на вулиці, ОСОБА_8 , відштовхнув ОСОБА_12 , і коли ОСОБА_10 підіймав її, в цей час обвинувачений розбив пусту пляшку і наніс нею удар йому в око, після цього він впав і більше нічого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснив, що у листопаді 2018р., точної дати не пам`ятає, він з друзями відпочивав в кафе Тралі-Валі в с. Чаплинка Петриківського району Дніпропетровської області. В приміщенні кафе потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 декілька разів влаштовували бійку, і свідок намагався їх розборонити. При цьому свідок зазначав, що удари вони наносили один одному, хто перший починав бійку він не бачив. Після чого продавчиня кафе видворила їх на вулицю з приміщення та закрила бар і бійка продовжувалась надворі, під час якої ОСОБА_8 взяв зі смітника пляшку та кинув нею в обличчя ОСОБА_10 , при цьому відстань між ними була приблизно метр. Свідок також вказував, що просив ОСОБА_8 не кидати пляшку, і в перший раз він з друзями навіть забрав у ОСОБА_8 пляшку, однак ОСОБА_8 все одно взяв її та кинув у потерпілого.
Свідок ОСОБА_15 під час допиту в суді першої інстанції показав, що у 2018р., точні дату та час не пам`ятає, він перебував на вулиці біля кафе Тралі-Валі в с. Чаплинка. Як починався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим свідок не бачив, але вже коли вони були на вулиці, то бачив як ОСОБА_8 кинув пляшку в потерпілого ОСОБА_10 . При цьому свідок зазначав, що він з іншими особами, які перебували на вулиці, намагалися заспокоїти ОСОБА_8 , оскільки останній кричав та поводив себе агресивно.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що вона відпочивала ввечері в с. Чаплинка в кафе Тралі-Валі і в кафе відпочивали четверо молодих людей, дві дівчини та два хлопця. Через деякий час між хлопцями стався конфлікт, обвинувачений ОСОБА_8 розмовляв підвищеним тоном, після чого вони почали шарпати один одного, при цьому, хто розпочав перший бійку, вона не бачила, в процесі бійки вони впали на столик і їх випровадили на вулицю, після цього одразу кафе зачинили. Також свідок зазначила, що те, що відбувалося на вулиці, вона не бачила, оскільки перебувала до самого закриття в кафе і після того, як вона вийшла на вулицю, вона бачила як потерпілий ОСОБА_10 лежав на землі, і оскільки було темно, вона не бачила жодних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , та де в цей час знаходився ОСОБА_8 їй невідомо.
Судом першої інстанції також було допитано свідка ОСОБА_12 яка показала, що була співмешканкою потерпілого ОСОБА_10 майже сім років і на момент подій вони проживали ще разом. Восени 2018 року вона з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 поїхали до ОСОБА_13 в смт.Петриківка за отриманням заробітної плати, після того як отримали гроші, вони разом випили вина біля магазину в смт. Петриківка, після цього всі разом вирішили продовжити відпочинок і поїхали в с. Чаплинка Петриківського району в кафе Тралі-Валі. В кафе вони випивали, танцювали, але потім між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт з приводу того, що під час танцю ОСОБА_10 поклав руку на плече ОСОБА_13 і ОСОБА_8 це не сподобалось, їх працівниця кафе вигнала на вулицю. На вулиці свідок намагалася розборонити обвинуваченого та потерпілого, однак ОСОБА_8 її штовхнув, вона впала і в цей час ОСОБА_8 розбив пляшку і наніс нею удар ОСОБА_10 в око, від чого ОСОБА_10 впав на землю і втратив свідомість. При цьому свідок вказувала, що ОСОБА_8 після цього ще двічі наніс потерпілому удари ногою. Коли вони чекали швидку, свідок намагалася вологими серветками витерти обличчя потерпілому, оскільки було багато крові, при цьому під оком та у волоссі потерпілого ОСОБА_10 вона знайшла маленькі шматки скла.
Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що проживає разом з обвинуваченим ОСОБА_8 і вони є співмешканцями. В листопаді 2018 року вони зустрілися в смт. Петриківка з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та його співмешканкою ОСОБА_12 і деякий час відпочивали біля магазину в смт. Петриківка, після чого, вони разом поїхали в кафе Тралі-Валі в с. Чаплинка Петриківського району, де пили вино та відпочивали. Через деякий час ОСОБА_8 сів за інший столик грати з хлопцями в карти, ОСОБА_12 взагалі залишила кафе, а свідок сіла до знайомих дівчат за інший стіл. В цей час до неї підійшов потерпілий ОСОБА_10 і почав до неї чіплятися, на її зауваження він не реагував, а тому втрутився ОСОБА_8 , який також намагався ОСОБА_10 пояснити, щоб він не займав її, однак ОСОБА_10 не послухав обвинуваченого, а навпаки, наніс йому кулаком удар в обличчя. Працівниця кафе виштовхнула їх на вулицю, де продовжилася бійка. Свідок пояснювала, що бачила, як на вулиці ОСОБА_8 лежав на землі, а ОСОБА_10 сидів на ньому та наносив йому удари кулаками в обличчя, при цьому ОСОБА_8 не мав можливості у відповідь наносити удари ОСОБА_10 , а лише захищався і хлопці, які перебували на вулиці, розборонили ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , після чого вони розійшлися приблизно на відстань десяти метрів і в цей час ОСОБА_8 побачивши наступ потерпілого, підняв із землі пляшку та кинув в сторону ОСОБА_10 , після чого потерпілий впав і хтось викликав швидку допомогу. Також свідок вказала суду, що свідок ОСОБА_12 стояла біля неї під час конфлікту на вулиці в стороні, і вона не бачила, щоб ОСОБА_12 намагалася розборонити хлопців, тим більше, що ОСОБА_8 її штовхнув і вона падала.
Надаючи оцінку зазначеним показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що вказанні показання свідків є суперечливими, і оскільки на момент подій, які відбувалися 03.11.2018 року дані свідки були співмешканцями потерпілого та обвинуваченого, і показання ними надані як з метою пом`якшити зі сторони свідка ОСОБА_13 , так і навпаки посилити зі сторони свідка ОСОБА_12 відповідальність за вчинене.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_10 чи свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілого та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду місця події за участю потерпілого від 06.11.2018 року, відповідно до якого на асфальтовому покритті біля кафе Тралі-Валі виявлено фрагменти битого скла прозорого кольору, неправильної форми, на деяких міститься напис "Garage", та на одному фрагменті виявлено плями речовини бурого кольору з підсохшею поверхнею (т.1 а.кп. 39-40); протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , який показав як відбувались події 03.11.2018 року, де саме вони були розташовані з ОСОБА_8 в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, та де саме обвинувачений розбив пляшку і як саме наніс йому удар (т.1 а.кп. 51-57); протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2018 року за участю свідка ОСОБА_12 , яка показала місце подій, яким чином ОСОБА_8 наніс її співмешканцю удар розбитою пляшкою, як потерпілий впав (т. 1 а.кп. 58-65); висновком експерта від 20.11.2018 року № 1180, відповідно до якого при дослідженні зразка крові ОСОБА_10 встановлена група 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1, а.кп. 72-73); висновком експерта від 20.11.2018 року № 1181, відповідно до якого при дослідженні зразка крові ОСОБА_8 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1, а.кп. 77-78); висновком експерта від 26.11.2018 року № 1183, відповідно до якого на наданому зішкрібі речовини бурого кольору з асфальтної поверхні, не виключена можливість походження сліду за рахунок крові ОСОБА_10 та слідів крові ОСОБА_8 не виявлено (т. 1 а.кп. 82-84); висновком експерта від 26.11.2018 року № 1182, відповідно до якого на наданому змиві речовини бурого кольору з асфальтної поверхні, не виключена можливість походження сліду за рахунок крові ОСОБА_10 та слідів крові ОСОБА_8 не виявлено (т. 1 а.кп.90-92); висновком експерта від 30.11.2018 року № 1117, відповідно до якого кров на двох фрагментах скла могла походити від потерпілого ОСОБА_10 та не може бути від підозрюваного ОСОБА_8 (т. 1 а.кп. 98-102); висновком експерта від 29.12.2018 року № 172-Е, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які виникли від дії тупого твердого предмету, який діяв з великою силою і могли виникнути 03.11.2018 року, за своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких, які спричинили розлад здоров`я, пов`язаний із стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину (т. 1 а.кп. 111-113); висновком експерта від 29.12.2018 року № 173-Е, відповідно до якого враховуючи характер виявлених ушкоджень у потерпілого, дані ушкодження не могли виникнути при механізмі, на який вказує ОСОБА_10 на слідчому експерименті, оскільки в даному випадку має місце тупа травма та будь-яких ознак дії предмету з колюче-різаними властивостями не виявлено (т. 1 а.кп. 117-210); висновком експерта від 29.12.2018 року № 175-Е, відповідно до якого, враховуючи характер виявлених ушкоджень у потерпілого, дані ушкодження не могли виникнути при механізмі, на який вказує свідок ОСОБА_12 на слідчому експерименті, оскільки в даному випадку має місце тупа травма та будь-яких ознак дії предмету з колюче-різаними властивостями не виявлено (т. 1 а.кп. 124-127); протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 26.12.2018 року, відповідно до якого свідок показала як саме обвинувачений кидав пляшку в ОСОБА_10 і як потерпілий впав після удару (т. 1, а.кп. 129-131); протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 26.12.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 показав як він кинув скляну пляшку і куди саме влучила по ОСОБА_10 пляшка (т. 1 а.кп. 132-135); висновками експерта від 29.12.2018 року № 176-Е, № 174-Е, відповідно до яких, враховуючи характер виявлених ушкоджень у потерпілого, механізм їх виникнення не суперечить даним протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 1 а.кп. 139-142, 146-149).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених експертиз, колегією суддів не встановлено. Експертизи проведені у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.
Досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду висновки експертиз складені з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 101, 102 КПК України, містять в собі докладні описи проведених досліджень, зроблені за їх результатами висновки, та обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися експертами безпосередньо, та які стали відомі їм під час дослідження матеріалів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України.
Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було допитано в якості свідка ОСОБА_11 , хоча в реєстрі матеріалів досудового розслідування цей свідок заявлений, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказаний стороною захисту свідок не допитувався під час проведення досудового розслідування, крім того в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомості про вказаного свідка взагалі відсутні (т. 1, а.кп. 4-5).
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не було призначено обвинуваченому ОСОБА_8 психолого-психіатричну експертизу, яка б дала відповідь на те, чи були його дії вчинені в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки будь-яких клопотань про проведення психолого-психіатричної експертизи щодо обвинуваченого ОСОБА_8 стороною захисту не заявлялось.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлено та умисно діяв, коли кидав пляшкою в потерпілого, при цьому передбачав суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, хоч можливо їх і не бажав, але свідомо припускав їх настання. Крім того, показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що тілесні ушкодження потерпілому завдані з необережності спростовано висновками експерта, який вказав, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли від дії тупого предмету, який діяв з великою силою (великою швидкістю дії).
Перевіривши доводи захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 щодо необхідності призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_17 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер вчинених ним дій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, по місцю проживання характеризується негативно, як особа, яка здатна вчинити злочин, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, також врахував поведінку обвинуваченого після вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме, що він не намагався відшкодувати витрати на лікування або іншим чином надати допомогу потерпілому, наслідки для потерпілого втрату ока, думку потерпілого, який наполягав на покаранні у виді позбавлення волі, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи захисника ОСОБА_7 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано такої обставини, як щире дійове каяття обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, об`єктивно підтверджується фактом часткового визнання ним вини і поведінкою обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої інстанції, та була належним чином прийнята до уваги судом першої інстанції, який у вироку не визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання останньому.
Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки обставини, які вказані захисником в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 працює на сезонних роботах і має на утриманні матір, хвору на туберкульоз, не дають підстав вважати їх такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, самі по собі не є підставою для пом`якшення покарання, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними.
Обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про безпідставне не зазначення судом першої інстанції відомостей у вступній частині вироку про сімейний стан обвинуваченого та місце його народження, а також те, що суд першої інстанції у резолютивній частині вироку, в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КК України, не зазначив відомості про цивільний позов та рішення про відшкодування процесуальних витрат, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для зміни вироку з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначається: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і дата його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів провадження, у вступній частині вироку судом першої інстанції зазначено прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого ОСОБА_8 , рік, місяць і дата його народження, місце проживання та реєстрації, та інші відомості про особу обвинуваченого, які на думку суду першої інстанції мають значення для справи.
Колегія суддів вважає, що допущене судом першої інстанції порушення, яке полягало у помилковому не зазначенні у вступній частині вироку відомостей про сімейний стан обвинуваченого та його місце народження, жодним чином не вплинуло на висновки суду про подію кримінального правопорушення, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, не позначилось на правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння, на справедливості обраного обвинуваченому ОСОБА_8 виду та розміру покарання, що не заперечується прокурором у поданій апеляційній скарзі. Таким чином, сама по собі вказана помилка не потягла за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни.
Крім того, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції вирішив питання про цивільний позов та судові витрати в кримінальному провадженні, тому вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині задоволенню не підлягають.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, допущене судом першої інстанції порушення полягає у тому, що у формулюванні обвинувачення, яке суд виклав у мотивувальній частині вироку як доведене під час судового розгляду, судом безпідставно здійснено посилання на висновок судово-медичної експертизи № 172-Е від 29.12.2018 року, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатись окремо у мотивувальній частині судового рішення, а саме в тій частині, де суд посилається на докази вини обвинуваченого.
Проте, на думку колегії суддів, обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора, жодним чином не вплинули на висновки суду про подію кримінального правопорушення та доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не позначились на правильності кваліфікації суспільно небезпечних діянь, на справедливості обраного обвинуваченому виду та розміру заходу примусу, що й не заперечується прокурором в апеляційній скарзі.
Крім того, статтею 374 КПК України передбачено, що в мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, і диспозиція даної норми закону не містить імперативної вимоги відносно розташування судом у своєму рішенні висновків проведених експертних досліджень в якості доказів на встановлення винуватості особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що самі по собі зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини жодним чином не потягли за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора в цій частині також є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: