Дата документу 14.08.2019 Справа № 317/909/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/909/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1175/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 20 березня 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання характеризується посередньо, має 3 стягнення, заохочень не має, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що отримані ОСОБА_8 стягнення були погашені та зняті в установленому законом порядку, він визнав свою провину у вчиненому злочині, а виконавчі листи чи позови по кримінальному провадженню відсутні.

Крім того, суд першої інстанції не врахував пояснення засудженого про те, що він має 1 заохочення, відомості про яке чомусь відсутні в матеріалах провадження.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, врахувавши під час апеляційного розгляду відомості, отримані ним після постановлення рішення судом першої інстанції щодо наявності у засудженого одного заохочення, заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Майське Токмацького району Запорізької області, громадянин України, українець, маючий середню освіту, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 6 грудня 2017 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і засуджений до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 29 квітня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_8 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 квітня 2015 року.

Під час тримання у Київському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допускав порушення вимог режиму тримання, мав 3 стягнення за невиконання законних вимог представників адміністрації та зберігання заборонених предметів, заохочень не мав.

Згідно матеріалів, наданих суду першої інстанції, у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 25 вересня 2018 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_8 на виробництві установи не працевлаштований, виконує обов`язки днювального речового складу. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної та позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримати поблажливість. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце і приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування посередньо. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисної активності в організації їх роботи. У скоєному злочині вину визнає повністю, але робить це з метою отримання поблажливості. Під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на облік не було (а.с. 7).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_8 11 жовтня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 11 жовтня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 30 листопада 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 7).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_8 під час тримання в слідчому ізоляторі було накладено 3 стягнення у вигляді доган за порушення встановлених правил ізоляції, невиконання законних вимог представників адміністрації та зберігання заборонених предметів, жодних заохочень він не мав (а.с. 8).

Безпосередньо в апеляційному суді захисником засудженого надано довідку, згідно якої ОСОБА_8 отримав 2 квітня 2019 року в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» одне заохочення у виді подяки за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, але відсутність будь-яких інших заохочень за більш ніж 4 роки перебування в місцях позбавлення волі, а також вказані вище стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені або зняті, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_8 за період з 25 вересня 2018 року по березень 2019 року не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 24).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4