Ухвала
Іменем України
03 червня 2019 року

м. Київ
справа № 127/19514/18

провадження № 51-2708 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року та ухвалу Вінницької апеляційного суду від 05 квітня 2019 року,
встановив:
Обставини, встановлені рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, короткий зміст рішень судів
Вироком Хмельницького обласного суду від 10 червня 1999 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, пунктами «е», «ж», «і» ст. 93 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням ст. 42, ст. 43 КК (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 27 липня 1999 року вирок залишено без змін.

22 лютого 2000 року Верховною Радою України Законом України № 1483-ІІІ внесені зміни до КК (в редакції 1960 року), Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України і ст. 24 КК, яка передбачала міру покарання «смертна кара» виключено, а доповнено ст. 25-2 КК, згідно якої найсуворішою мірою покарання є «довічне позбавлення волі».

В зв`язку з внесеними змінами, вирок Хмельницького обласного суду від 10 червня 1999 року, яким ОСОБА_4 було засуджено до смертної кари, приведено у відповідність з вимогами Закону. Тому ухвалою Хмельницького обласного суду від 04 липня 2000 року вирок Хмельницького обласного суду від 10 червня 1999 року змінений в частині призначеного покарання ОСОБА_4 , а саме, покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства.

Переглянувши рішення місцевого суду, постановлене в порядку виконання вироку, Вінницький апеляційний суд 05 квітня 2019 року залишив апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку, мотивуючи свої вимоги тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що його вироком Хмельницького обласного суду від 10 червня 1999 року засуджено до розстрілу незаконно з порушенням його прав, Конституції України та міжнародних договорів.
Мотиви суду.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Засуджений оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанції про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме: рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року N 11-рп/99 (справа про смертну кару). Таким чином, провадження у суді першої та апеляційної інстанції стосувалися питань, які зазначені у статті 537 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК).

Відповідно до положень ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачене.

Також таке право не може бути виведене із загальних положень ст. 424 КПК. Відповідно до цієї статті в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, що оскаржуються засудженим, не можна розглядати як такі, що перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, оскільки згідно з пунктами 10 та 24 частини першої статті 3 КПК кримінальне провадження не включає стадію виконання вироку суду.

Як вже зазначалося вище, стаття 539 КПК, а також інші статті Кодексу, не передбачають права на касаційне оскарження судових рішень, постановлених щодо питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Таким чином, оскаржені ухвали не підпадають ані під категорію судових рішень, що «перешкоджають подальшому кримінальному провадженню», ані під категорію «випадків, передбачених цим Кодексом», що передбачають право на касаційне оскарження.

З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення не можуть бути переглянуті в порядку касаційної процедури, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року та ухвалу Вінницької апеляційного суду від 05 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3