У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ВирокомПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного майна.

УхвалоюДніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційні скарги засудженої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , доповнення до апеляційної скарги засудженої, а також скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року стосовно неї без змін.

Як установлено судами, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано винуватими в тому, що вони 22 червня 2018 року приблизно о 23:45, йдучи по вул. Харківській у м. Павлограді Дніпропетровської області, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_7 , яка мала при собі жіночу сумку з особистими речами. Засуджені стали слідувати за нею і наздогнали її біля будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 підійшла до потерпілої ОСОБА_8 , схопила її жіночу сумку за ручку та стала тягнути до себе. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що стосовно неї вчиняється злочин, почала оборонятися та намагалася утримати свою сумку з наявними в ній речами. В той же час ОСОБА_4 , перебуваючи з боку від потерпілої, розбила наявну порожню склянку об асфальтову поверхню дороги та так званою «розочкою» почала погрожувати потерпілій ОСОБА_8 , а також завдала їй одного удару рукою в підборіддя, чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження у вигляді саден шиї.
У цей же час ОСОБА_6 заволоділа жіночою сумкою з особистими речами потерпілої, та разом з ОСОБА_4 з місця вчинення нападу втекли, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 6790 грн 90 коп.
Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій виклала вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, а саме нероз`яснення їй права на відмову від дачі показань згідно зі ст.63 Конституції України, проведення слідчого експерименту без її участі, неознайомлення її з матеріалами справи в порядку ст.290 КПК України. Також зазначає, що при її затриманні не було виявлено знаряддя злочину, огляд сумки потерпілої проведено без участі засуджених, судово-медичну експертизу на наявність у крові потерпілої алкоголю було проведено лише через 10 днів після події злочину. Крім того, судом першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_10 та не вжито заходів для її доставки до суду, а також не враховано показань потерпілої в частині суб`єктивного сприйняття нею погрози.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, за встановлених судами обставин підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджені та належно оцінені. Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_11 , даними протоколу прийняття заяви потерпілої про злочин, протоколу огляду місця події, протоколу огляду жіночої сумки потерпілої, висновком судово-медичної експертизи №132 від 03 липня 2018 року, висновком судової товарознавчої експертизи №1945/18 від 03 липня 2018 року, а також даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 .
Доводи ОСОБА_4 у касаційній скарзі про те, що при затриманні її та ОСОБА_6 не було виявлено знаряддя злочину, не було проведено судово-медичної експертизи на наявність у крові потерпілої алкоголю, що огляд сумки потерпілої проводився без її участі, є аналогічними доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, та були досліджені судом апеляційної інстанції, який встановив, що вони не вплинули і не могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення.
Посилання засудженої на порушення її прав під час проведення досудового розслідування також перевірено та спростовано судом апеляційної інстанції, оскільки було достовірно встановлено, що під час повідомлення ОСОБА_4 про підозру 23 червня 2018 року та 13 липня 2018 року їй було роз`яснено процесуальні права та обов`язки, що остання засвідчила власноручним підписом. Захист засудженої здійснював адвокат ОСОБА_12 .
Твердження ОСОБА_4 про порушення вимог ст.290 КПК України є безпідставними, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_4 13 липня 2018 року було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, тому права засудженої було дотримано належним чином, про що також вказав суд апеляційної інстанції.
Що стосується доводів засудженої про те, що слідчий експеримент було проведено без її участі, то вони не знайшли свого підтвердження.
Як зазначив апеляційний суд, таке клопотання було подано засудженою вже під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу від сторони захисту чи засудженої матеріали справи не містять.
Зазначені в касаційній скарзі засудженої ОСОБА_4 доводи щодо невжиття судом першої інстанції заходів для допиту свідка ОСОБА_10 та її приводу до суду, а також неврахування судом суб`єктивного аспекту сприйняття потерпілою погрози, є необґрунтованими, оскільки судами було надано правильну оцінку зібраним перевіреним доказам в їх сукупності. Окрім того, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, відповідно до положень ст. 438 КПК України, вказані обставини не є підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції.
Інших доводів, які б свідчили про порушення судами вимог кримінального процесуального закону, що були б підставами для зміни або скасування судових рішень, засудженою ОСОБА_4 у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженої,що аналогічні доводам касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3