Справа № 744/884/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/802/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Чорнозем, Семенівського району Чернігівської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, інваліда третьої групи, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: 14 та 8 років, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, виключити з мотивувальної частини вироку таку пом`якшуючу обставину, як наявність на утриманні у обвинуваченого малолітніх дітей.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 6 місяців.

Строк відбування йому покарання визначено рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд 1 інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, безпідставно визнав пом`якшуючу обставину, - наявність на його утриманні малолітніх дітей, оскільки судом не було враховано те, що обвинувачений, будучи особою працездатного віку, ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї. На думку апелянта, в даному випадку, зазначена у вироку пом`якшуюча обставина - наявність на утриманні малолітніх дітей, не може бути застосована до обвинуваченого.

Тому у даному кримінальному провадженні є лише одна пом`якшуюча обставина - відсутність претензій з боку потерпілої до обвинуваченого, що виключає право застосування норм ст. 69 КК України, так як для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом необхідна наявність не менше двох обставин, що пом`якшують покарання.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 02.07.2017 року, близько 15 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав одного удару стамескою по голові ОСОБА_8 , в результаті чого вона, згідно висновку експерта № 91 від 18.08.2017 року, отримала тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми: відкритого вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, забою головного мозку з легким клінічним перебігом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив подану апеляційну скаргу задовольнити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 6 років позбавлення волі; обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно постанови колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.09.2019 року, суд касаційної інстанції, за наслідками розгляду скарги прокурора в частині міри покарання, задовольнив її та скасував ухвалу апеляційного суду, зазначаючи, що висновок суду про неправильність застосування за таких обставин статті 69 КК України не позбавляє апеляційний суд можливості під час нового розгляду ретельно оцінити всі обставини, у тому числі особисті обставини та характеристики особи засудженого, встановлені судом першої інстанції, й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає статті 370 КПК України і враховує мету покарання (том 2 а.п. 49-51).

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Дотримуючись даних вказівок суду апеляційної інстанції, апеляційним судом ретельно досліджені та оцінені всі обставини, щодо вчиненого злочину та обставини, характеристики, які відносяться до особи обвинуваченого.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

Висновки суду про винність обвинуваченого в скоєному кримінальному правопорушенні відповідають встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що дійсно не пам`ятає як все сталося, бо був в стані алкогольного сп`яніння, однак, не заперечує, що міг спричинити тілесні ушкодження своїй дружині, тим більше враховуючи висновки судово-медичної експертизи, які заперечують отримання нею тілесних ушкоджень при падінні.

В суді 1 інстанції заперечував свою причетність, так як нічого не пам`ятав та виходив з того, що йому повідомляла дружина, що вона спіткнулася у їх домоволодінні біля паркану, а коли отямилася, то виявила, що в голові стирчить стамеска.

Також суду повідомив, що призначене йому покарання у виді арешту відбув повністю, та після звільнення з місць позбавлення волі в грудні 2018 року нових злочинів не скоював, до адміністративної відповідальності не притягувався та взагалі не вживає спиртні напої.

Їх сім`я має велике господарство: дві корови, свині, птицю та 2 га землі сільськогосподарського призначення, на яких він вирощує картоплю, зерно та гречку, та особисто обробляє технікою, яку бере у брата. Дружина інколи йому допомагає, оскільки більшу частину часу знаходиться на роботі, тому майже всіма справами по домашньому господарству займається він, в тому числі і самостійно доїть корів. Він є членом сільськогосподарського кооперативу «Новгород-Сіверське молоко», здає в оренду корів та молоко з власного селянського підсобного господарства і з цього отримує прибуток, який витрачає на сім`ю, так як дружина отримує незначну заробітну плату в розмірі 2000 грн. Крім того, у них на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, якими він піклується.

Окрім отримання доходу від ведення підсобного сільського господарства він також отримує пенсію близько 2000 грн., так як являється інвалідом 3 групи із захворюванням опорно-рухового апарату, раніше була встановлена 2 група інвалідності. В 1987 році він отримав травму хребта, згодом - травму тазостегнового суглобу та йому було проведено протезування правого стегнового ендопротезу.

Додав, що зараз дружина почуває себе нормально. В скоєному каявся, засуджував свою поведінку.

За змістом апеляційної скарги, прокурор не погоджується з призначеним обвинуваченому ОСОБА_9 покаранням та зазначає про недотримання судом визначених законом положень, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Згідно з ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до приписів ст. 65 вказаного Кодексу суд призначає покарання у межах санкції закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості такого діяння, даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, а також інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирішення судом 1 інстанції питання про призначення ОСОБА_9 покарання ґрунтується на наведених вимогах законів.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, підставами застосування ст. 69 КК України, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції послався на: пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнав наявність у обвинуваченого малолітніх дітей та відсутність претензій з боку потерпілої, а також дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, являється інвалідом 3 групи, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні та претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а також враховано обставину, що обтяжує покарання.

На підставі наведеного, суд 1 інстанції застосував положення ст. 69 КК України і призначив обвинуваченому покарання більш м`якого виду, не зазначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де, відповідно до характеристики від 28.11.2019 року, наданої апеляційному суду, характеризується виключно позитивно (том 2 а.п. 63). Згідно довідки про склад сім`ї від 03.07.2017 року він проживає у шлюбі з ОСОБА_10 , та трьома синами, два з яких є малолітніми (том 1 а.п. 148).

В апеляційній скарзі прокурор посилається на дані, які вказані в характеристиці за 2017 рік, зокрема, щодо посередньої характеристики з місця проживання ОСОБА_6 , зловживання ним спиртними напоями та неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї (том 1 а.п. 147).

Проте, з характеристики, яка є на сьогодні в апеляційному суді, колегією суддів встановлено, що скарг на поведінку останнього від членів його родини та громадян не надходило. З 03.08.2017 року ніяких правопорушень, в тому числі, насильства в сім`ї, не скоював. Постійного місця роботи не має через відсутність в селі роботи. Інвалід 3 групи, має трьох синів. Громадський порядок не порушує, приймає активну участь у громадському житті села. В ній відсутнє посилання на зловживання ОСОБА_6 спиртними напоями, як вказано в попередній характеристиці за 2017 рік, що підтверджує слова останнього про невживання спиртних напоїв взагалі (том 2 а.п. 63).

Як вбачається з довідок МСЕК (том 1 а.п. 140-141) ОСОБА_6 має ІІІ групу інвалідності безстроково, загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, йому протипоказана важка фізична праця.

Згідно довідки сектору превенції Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області встановлено, що ОСОБА_6 один раз 27.12.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням стягнення (том 1 а.п. 144).

Зазначені обставини спростовують твердження прокурора в апеляційній скарзі про неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання, зловживання спиртними напоями. В апеляційній скарзі прокурора відсутні будь-які відомості, які компрометують обвинуваченого стосовно його поведінки у побуті.

Згідно довідки медичної установи, обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (том 1 а.п. 145).

Згідно позиції потерпілої ОСОБА_10 , висловленої в судовому засіданні суду 1 інстанції, остання претензій до нього не має та просила не призначати йому суворого покарання. В запереченнях на касаційну скаргу прокурора потерпіла просила не позбавляти його волі, так як без чоловіка їй важко вправлятися з підсобним господарством, яке в них дуже велике, та утримувати сім`ю, оскільки саме він приносить вагомий матеріальний дохід в

сім`ю, отримуючи пенсію та кошти від підсобного сільського господарства (том 2 а.п. 19-22).

Зі змісту договорів оренди майна (великої рогатої худоби та стійла), актів приймання-передачі майна до Договору оренди майна (великої рогатої худоби та стійла), відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_6 отримував в 2017 році доходи в розмірі 20540,83 грн., за виключенням пенсійних виплат, з таких джерел: Сільськогосподарський виробничий кооператив «Новгород-Сіверське молоко» за передачу в строкове платне користування належного йому на праві приватної власності великої рогатої худоби та стійла для розміщення ВРХ; ТОВ «Семенівка Агро», СТОВ «Сновське», ТОВ «БФ-Агро-Трейд» (том 2 а.п. 223-226).

Враховуючи дані про отримання обвинуваченим ОСОБА_6 доходу, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не працює, є безпідставними та такими, що спростовуються вище вказаними доказами. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що він має велике домашнє господарство та доглядає його, також допомагає потерпілій ОСОБА_8 у вихованні двох малолітніх дітей.

Також не є слушними твердження апелянта про безпідставне визнання судом такої пом`якшуючої обставини, як наявність на його утриманні малолітніх дітей, так як матеріалами кримінального провадження підтверджується, що він утримує двох малолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений.

Апеляційним судом встановлено, що з моменту вчинення ОСОБА_6 даного злочину, минуло більше двох років, протягом цього часу він відбув призначене йому покарання, кримінальні та адміністративні правопорушення не скоював, спиртні напої не вживає, тобто, приймає всі міри по запобіганню противоправної діяльності та веде законослухняний спосіб життя, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки.

По даному кримінальному правопорушенню в суді апеляційної інстанції обвинувачений не заперечує свою вину, щиро кається у вчиненому, засуджує свою поведінку.

За таких обставин, враховуючи рішення Верховного Суду від 17.09.2019 року, приймаючи до уваги враховані судом 1 інстанції обставини, що пом`якшують покарання, позицію потерпілої щодо не призначення обвинуваченому суворого покарання, її доводи щодо труднощів, які виникнуть у неї у вихованні двох малолітніх дітей та у веденні підсобного господарства в сільській місцевості без допомоги обвинуваченого; дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, і встановлені апеляційним судом, які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, зважаючи на принцип індивідуалізації покарання, відношення до скоєного, що в цілому не спростовує правильності висновків суду 1 інстанції щодо призначеного ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

На думку колегії суддів, вирішення судом 1 інстанції питання про призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України ґрунтується на вимогах закону.

Що стосується доводів прокурора про тяжкість вчиненого діяння, то це саме по собі, відповідно до закону не є перешкодою для застосування положень ст. 69 КК України.

Переконливих доводів про необхідність збільшення розміру покарання, при врахуванні всіх вищезазначених обставин, прокурором, апеляційному суду не наведено, окрім тих, які були зазначені ним в апеляційній скарзі і спростовані в судовому засіданні апеляційного суду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4