Справа № 199/8784/18
УХВАЛА

30 липня 2019 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001781 від 19.09.2018 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Прокурор обґрунтував клопотання тим, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 продовжує обвинувачуватися у вчиненні в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.06.2016, ухваленого за ч. 2 ст. 186 КК України, нового умисного тяжкого злочину, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Прокурор зазначає, що потерпілий ОСОБА_6 прямо вказав на ОСОБА_3 , як на особу, яка вчинила відносно нього злочин. На думку прокурора відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_3 свідчить про відсутність у нього законних джерел прибутку, що дає підстави стверджувати те, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення з корисливих мотивів.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим та обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, яке підтримано його захисником.
Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, оскільки воно є обґрунтованим, а в задоволенні клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.06.2016 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, перебуваючи на іспитовому строку за вказаним вироком, знову обвинувачується у вчиненні в період випробувального терміну за попереднім вироком нового аналогічного умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Зокрема, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 19.09.2018 близько 05:21 години, перебуваючи на асфальтній тротуарній доріжці в районі кафе «Фієста» по пр. Слобожанському, 3-А в місті Дніпрі, наніс потерпілому ОСОБА_6 удари руками, від чого останній впав спиною на землю, після чого ОСОБА_3 сів зверху на живіт потерпілого та почав руками поверхнево перевіряти вміст кишень джинсів ОСОБА_6 , який, в свою чергу, намагався всіляко перешкоджати діям ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_3 , сидячі зверху на животі ОСОБА_6 , своїми руками прижав обидві руки потерпілого до землі, після чого зверху придавив їх своїми колінами, таким чином, подавивши волю потерпілого, та за допомогою ножа розрізав тканину та підкладку в районі лівої бокової кишені джинсів, що були одягнені на ОСОБА_6 , звідки викрав належний потерпілому мобільний телефон, спричинивши матеріальні збитки на суму 1565 гривень 20 коп.
Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до роз`яснень, які викладені в п.п. 10, 26 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, яке може бути призначено виключно з його реальним відбуттям, а тому, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду.
В той же час відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Відповідно на цей час є підтвердженим наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Те, що ОСОБА_3 знову обвинувачується у вчиненні грабежу в період іспитового строку за попереднім вироком, також вказує на можливість обвинуваченим знову вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто є підтвердженим існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, наявність на цей час ризиків, передбачених п.п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, в сукупності з обсягом висунутого ОСОБА_3 обвинувачення вказують на те, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на його вік та задовільний стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, наявність непогашеної судимості, відсутність відомостей з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», які б вказували на протипоказання ОСОБА_3 за станом здоров`я перебувати в умовах ізоляції.
При цьому, суд враховує і практику ЄСПЛ, відповідно до якої застосування тримання під вартою може бути виправдане наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а в даному провадженні за наслідками допиту потерпілого та свідків можна зробити висновок про наявність реального суспільного інтересу до розгляду кримінального провадження, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «поваги до свободи особистості», що, з урахуванням тяжкості обвинувачення, є виключними обставинами, які обґрунтовують необхідність в продовженні дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України, суд вважає його таким, що не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, попри тривалий строк тримання обвинуваченого під вартою, який враховується судом та зобов`язує суд більш ретельно перевірити підстави тримання обвинуваченого під вартою, суд не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ґрунтуючись, окрім вищенаведених обставин, і на характері пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, тобто у вчиненні умисного корисливого насильницького злочину, яке становить підвищену суспільну небезпеку та виправдовує перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого, що знайшло своє відображення по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994», де ЄСПЛ вказав, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів».
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілого.
Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 27.09.2019 включно.
В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно.
В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1

30.07.2019