Справа № 442/7493/18
Провадження № 1-кп/442/97/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002169 від 15.10.2018 року про обвинувачення:
-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого 29.09.2010 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ст.. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, 12.12.2012 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, 05.05.2016 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, зі слів має троє малолітніх дітей, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Дрогобицького міського суду Львівської області від 12.03.2001 року за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 144, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.12.2004 року за ст. cт. 391, 71 КК України до 1 року 10 днів позбавлення волі, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2007 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.01.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 15.10.2018 року о 01 год. 50 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження металевої решітки дерев`яного вікна, проникли у середину житлового будинку, який належить ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 , звідки намагалися таємно викрасти грошові кошти потерпілого в сумі 5000 гривень, які зберігалися у п`ятисекційній шафі у кишені пальто у вітальній кімнаті на першому поверсі, однак з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції безпосередньо у приміщенні будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осібіз ОСОБА_4 , повторно вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, тобто вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України.
ОбвинуваченийОСОБА_3 свою винність у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив, покази суду надавати відмовився, пояснивши, що повністю підтримує надані ним пояснення під час проведення за його участі слідчого експерименту, диск із записом якого оглянуто в судовому засіданні. Вказав, що визнає свою провину лише в тому, що незаконно проник до будинку потерпілого. На запитання сторони обвинувачення і захисту відповів, що із потерпілим ОСОБА_10 познайомився приблизно за два-три тижні до події, коли ОСОБА_11 повертав йому його документи та планшет. Знав, де проживає потерпілий, оскільки разом із ОСОБА_12 приходили до нього додому (на знайдених документах була адреса), щоб повернути йому документи, і, оскільки потерпілого вдома не було, дізнались де він працює і документи повертали по місцю його роботи.
Зазначив, що за два-три дні до події, він поблизу кладовища виявив металевий швелер довжиною 2-2,5 м., який вирішив забрати. Запропонував при зустрічі ОСОБА_13 допомогти йому у цьому. Ввечері, разом із останнім направились в сторону с. Рихтичі, щоб забрати цей швелер. Попередньо придбав рукавиці, щоб не поранити руки, так як бачив, що швелер був заржавілий. Вечір був прохолодним. Йдучи по дорозі, зустріли невідомих йому 6-7 осіб чоловічої статі, з якими у них виник конфлікт, а тому, боячись нападників, вони почали втікати в сторону кладовища, потім добігли до повороту на вул. Залужанська, намокли, замерзли і ОСОБА_11 запропонував їм забігти до ОСОБА_14 , щоб зігрітись. При цьому, не заперечив, що поблизу будинку потерпілого, а також коли вони повертали на вулицю Залужанська, нападники за ними не бігли. Коли підійшли до будинку потерпілого, виявили, що хвіртка була закритою, вони перескочили через огорожу, стукали у двері, їм ніхто не відчиняв, вони обійшли будинок і він побачив привідкрите вікно на першому поверсі. ОСОБА_11 , відкривши це вікно, побачив там металеву решітку, яка не була прикручена, а тому він з легкістю її вийняв з вікна, через яке вони пролізли у будинок. Всередині, через втому, вони обоє присіли в коридорі першого поверху будинку і стали відпочивати, грітись. Через 10-15 хвилин, ОСОБА_11 скрикнув, що хтось світить на дворі по вікнах фонариком, вони припустили, що це могли бути нападники, які за ними гнались і тому він швидко почав бігти по сходах на горище будинку. Там, у кладовій кімнаті, вони залізли під самісінький дах, де і були виявлені працівниками поліції. Вказав, що жодного наміру викрадати з будинку потерпілого будь-які речі у них не було, по будинку вони не ходили, дверей кімнат та дверки шаф не відкривали. Не заперечив, що жодного запрошення від потерпілого прийти до нього у гості чи заходити в його будинок у його відсутності він особисто не отримував. Просить перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 162 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив повністю. Покази суду відмовився надавати, вказавши, що повністю підтримує свої показання, які він надавав під час проведення за його участю слідчого експерименту, диск із записом якого оглянуто в судовому засіданні. На запитання сторони обвинувачення і захисту надавав аналогічні пояснення, що і обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, щодо обставин знайомства із потерпілим ОСОБА_9 , повернення йому знайдених документів, спільне із ОСОБА_3 бажання забрати з поля, що біля с. Рихтичі швелер вночі з 14 на 15 жовтня 2018 року, конфлікту по дорозі, що веде в с. Рихтичі з невідомими йому особами, намагання втекти від останніх, холод, втому та страх за своє життя і у зв`язку з цим - проникнення в будинок потерпілого через вікно, зняття металевої решітки, яка не була вмонтована належним чином, а також відсутність будь-якого умислу на вчинення крадіжки з будинку потерпілого. Також просить перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 162 КК України.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їхня винуватість у вчиненні інкримінованого їм злочину знайшла своє підтвердження та доведена дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:
-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 14.10.2018 року в його будинку нікого не було, оскільки захворіла теща та його дружина з дітьми поїхали до неї, а він повертався з відрядження, яке повинно було тривати довше. Близько 1.30 год. 15.10.2018 року йому подзвонив сусід ОСОБА_15 та сказав, що на подвір`ї його будинку ходять двоє невідомих осіб. В цей час він якраз доїжджав додому, і прибувши через приблизно 15 хвилин, побачив працівників поліції, які стояли біля вікна 1-го поверху будинку. Вказане вікно було відчинене, решітка з вікна стояла на землі, світло в будинку було вимкнене. В подальшому, він надав дозвіл і працівники поліції залізли через вікно в будинок, та оглянувши будинок, як йому в подальшому стало відомо, на горищі, під дахом виявили та затримали двох осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Коли він також через вікно (не мав при собі ключів) заліз у будинок і відкрив гаражні ворота, через які зайшли інші поліцейські, побачив там обвинувачених, які були в кайданках, надавали пояснення, у них вилучили рукавиці. Що саме розповідали обвинувачені він не чув, оскільки перебував у кухні, а ті знаходились у коридорі. Не бачив, щоб одяг обвинувачених був брудним, мокрим. Ствердив, що решітка на вікні була добре вмонтована, вікно було видавлене, на рамі були незначні пошкодження. Вказав, що в шафі у вітальній кімнаті на першому поверсі у кишені пальто знаходились грошові кошти в сумі 5000 грн., які, на його думку мали намір і викрасти обвинувачені, оскільки, коли він зайшов у будинок, виявив відкриті шафи та двері усіх кімнат. Вказав, що приблизно за тиждень перед подією останні принесли йому втрачені ним документи, а саме посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль, за винагороду в 5000 гривень. При цьому останні не представились, а тому їх імена йому були невідомі. Також, він сказав їм, що у втраченій папці був ще планшет і інші документи, в яких було зазначено місце його проживання, та попросив їх повернути йому. В результаті чого вони захотіли ще додаткову винагороду, яку він їм також заплатив, оскільки повинен був терміново виїжджати у відрядження. Припускає, що саме з вказаних документів обвинувачені дізнались його місце проживання. Зазначив, що серед документів також були і квитки на потяг, які він також просив йому повернути, однак квитки йому не повернули. Вважає, що оскільки на квитках була дата відправлення та повернення, а тому обвинуваченим було відомо про період його відсутності. Ствердив, що пропонував обвинуваченим роботу, проте його пропозиція їх не зацікавила. Злочином йому не заподіяно матеріальної шкоди, проте, у зв`язку із злочинними діями обвинувачених, його діти бояться знаходитись у будинку, перенесли сильне потрясіння після проникнення. Щодо виду та розміру покарання покладається на думку суду;

-показаннями свідкаОСОБА_15 , який пояснив суду, що проживає навпроти будинку АДРЕСА_3 , у якому проживає сім`я ОСОБА_16 . 15.10.2018 року прокинувшись приблизно о 01.30 год. від того, що сильно лаяв сусідський собака ОСОБА_16 , та виглянувши у вікно, побачив, як двоє невідомих йому осіб перестрибнули через огорожу та зайшли на подвір`я будинку ОСОБА_16 , оббігли будинок зі сторони від дороги, яка освітлюється, та забігли за будинок, заглядаючи по вікнах. Спостерігаючи декілька хвилин, зателефонував до ОСОБА_17 та дізнавшись, що в будинку нікого немає, одразу зателефонував у поліцію охорони (ДСО), оскільки зрозумів, що вказані особи планують проникнути у будинок сусідів. Після цього, через 4 хв. побачив, що приїхав службовий автомобіль державної служби охорони, який проїхавши трішки дальше по вулиці, зупинився. Після цього, він вийшов з будинку та покликавши працівників охорони пояснив їм, що сталося. Один із працівників охорони помітив, що з боку будинку знята решітка з вікна та відкрите вікно, у зв`язку з чим вони заблокували будинок сусідів, перекривши всі виходи та зателефонувавши до сусіда ОСОБА_14 , повідомивши йому про ситуацію яка сталася. Після цього, приблизно до пів години приїхало ще два службові автомобілі поліції та потерпілий ОСОБА_18 , який надав дозвіл на проникнення працівникам охорони та поліції в будинок. Вказав, що він у будинок не заходив, а залишався стояти на вулиці, спостерігаючи перед своїм будинком. В подальшому, він від ОСОБА_9 дізнався, що у його будинку затримали двох невідомих осіб. Після цього, на прохання працівників поліції надав у приміщенні кухні в будинку потерпілого відповідні показання;

-показаннями свідкаОСОБА_19 , який пояснив суду, що 14.10.2018 року він заступив на чергування в складі СРПП № 4 Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області разом із ОСОБА_20 . Вночі, близько 02 год. 30 хв. 15.10.2018 року поступило повідомлення від начальника СРПП № 4 капітана поліції ОСОБА_21 , котрий повідомив, що необхідно негайно під`їхати до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , куди можливо проникнуло двоє невідомих осіб. Прибувши на місце події їх зустрів сусід потерпілого - ОСОБА_22 та працівники Дрогобицького РВ УПО Львівської області ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , зразу ж за ними під`їхали ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Знаходились поруч із будинком, перекрили всі можливі виходи і майже одночасно приїхав власник будинку ОСОБА_9 та надав дозвіл на вхід у будинок. Після чого ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 зайшли у даний будинок через відчинене вікно першого поверху, а він та ОСОБА_24 залишились на вулиці та спостерігали за територією будинку по периметру, для того, щоб затримати не відомих в разі спроби їх втечі. Невдовзі від співробітників йому стало відомо, що ними було виявлено під перекриттям даного будинку над входом на горище двох громадян. Після чого приїхав наряд слідчо-оперативної групи Дрогобицького ВП;

-аналогічними показаннями свідкаОСОБА_20 , який додатково доповнив, що прибувши на місце виклику та зайшовши на територію будинку, підійшов до вікна, на якому була знята решітка і така знаходилась під будинком, почув запах сигаретного диму та те, що хтось ходить по будинку. Після чого, вони з дозволу власника будинку із працівниками поліції проникли у даний будинок через відчинене вікно першого поверху. В будинку було темно, однак за допомогою ліхтарів вони оглядали приміщення кімнат будинку, двері яких були відкритими, частина шаф привідкритою. Оглянувши кімнати будинку та заглянувши на горище вказаного будинку, під дахом він виявив двох осіб, спочатку ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_3 , які вказували, що прийшли в будинок, щоб зігрітись. При поверхневому їхньому огляді ним були виявлено, що в кишенях їхніх курток були будівельні рукавиці. Мобільного телефону та колючо-ріжучих предметів в останніх при собі не було. Їхній одяг був сухим, проте, на одязі були сліди від пилу, оскільки обвинувачені ховались під самим дахом будинку. Після затримання обвинувачених була викликана слідчо-оперативна група;

-показаннями свідка ОСОБА_23 , який суду пояснив, що 14.10.2018 року зранку заступив на добове чергування в складі ГР-21 разом із сержантом поліції поліцейським водієм групи реагування Дрогобицького РВ УПО Львівської області ОСОБА_24 . Близько 01 год. 50 хв. 15.10.2018 року на службовий телефон поступило телефонне повідомлення від оператора ПЦС про те, що до неї поступило повідомлення від громадянина, що до будинку його сусідів залізло двоє невідомих осіб. Після чого ними в складі ГР-21 було здійснено виїзд за даною адресою. Прибувши на місце події їх зустрів сусід, котрий вказав на будинок потерпілого і повідомив, що бачив там невідомих осіб. Потрапивши на прибудинкову територію даного будинку ними було виявлено, що вікно відчинене навстіж, поруч на землі знаходилась металева решітка та одна дерев`яна рама вікна. Невдовзі приїхало 2 наряди СРПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області в складі ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Вони знаходились поруч із будинком, перекриваючи всі можливі виходу з останнього, оскільки з будинку було чути шум та стукіт дверей котрі відкривались та закривались. Близько 02 год. приїхав власник будинку ОСОБА_18 та надав дозвіл на вхід у будинок. Після чого він, ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 зайшли у даний будинок через відчинене вікно першого поверху, а ОСОБА_33 з ОСОБА_24 залишились на вулиці. В будинку вони проводили огляд, там були привідкриті дверцята шаф. На горищі у кладовій кімнаті ними було виявлено під дахом будинку над входом на горище двох громадян, котрі представились як ОСОБА_3 та ОСОБА_34 , які сказали, що це будинок їхнього знайомого, який надав їм дозвіл там знаходитись. Розповідали, що вони втікали від незнайомих нападників, мали при собі рукавиці, одяг був сухим. Після чого приїхала слідчо-оперативна група, які проводили огляд місця події та відбирали пояснення;

-аналогічними показаннями свідка ОСОБА_24 ;

-даними рапорту ОСОБА_23 на ім`я начальника Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, про те, що 15.10.2018 року, перебуваючи в складі ГР-21 близько 01 год. 50 хв. на службовий телефон поступило телефонне повідомлення від оператора ПЦС про те, що до неї поступило повідомлення від господаря одного з охоронюваних будинків, за адресою: АДРЕСА_4 , в котрому вказав, що до будинку його сусідів навпроти за адресою: АДРЕСА_3 залізло двоє невідомих осіб. Прибувши на місце події побачили відкриті вікна та зняті грати з вікна на першому поверсі будинку, звідки було чути грюкіт, після чого будинок було заблоковано та викликано СРПП та СОГ Дрогобицького ВП. По приїзду останніх та власника будинку, зі згоди останнього, було оглянуто будинок зсередини та на горищному приміщенні було виявлено двох невідомих осіб, яких затримано та передано слідчій групі (том 2 а.с. 17);
-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.10.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_9 ввказав, що 15.10.2018 року близько 3 год. двоє невідомих йому осіб проникли у належний йому будинок АДРЕСА_3 , звідки намагалися вчинити крадіжку, однак були затримані працівниками поліції. У будинку знаходились грошові кошти, золоті вироби, побутова техніка та інші цінності (том 2 а.с. 19);
-даними протоколу огляду місця події від 15.10.2018 року з фотознімками до нього, згідно якого на підставі повідомлення 02 та у відповідності до заяви ОСОБА_9 , в присутності останнього та за участі понятих, повністю оглянуто будинок за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_9 . Під час огляду виявлено відчинене вікно на першому поверсі, в будинок вперта металева решітка, розмірами близько 45х130 см, у чіткій відповідності до розмірів вікна, розташованого над нею. На рамі вікна виявлено нашарування бруду та пилюки по всій площині поверхні. Праворуч від металевої решітки виявлено дерев`яну віконну раму, вікно веде у кімнату будинку. Всі приміщення будинку оглянуті та описана обстановка у кімнатах, в коридорі поблизу сходової клітки виявлено двох громадян, котрі представились як ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Під час огляду виявлено та вилучено дві пари рукавиць з матерчатого матеріалу чорного та помаранчевого кольорів (том 2 а.с. 21-48);

-постановами про визнання предмету як речового доказу від 15.10.2018 року, відповідно до яких пару рукавиць помаранчевого кольору та банківську карту банку "Ощадбанк", видану на ім`я ОСОБА_35 , які вилучено у ОСОБА_3 , а також пару рукавиць чорного кольору, які вилучено у ОСОБА_36 визнано речовим доказом та на які ухвалою слідчого судді накладено арешт (том 2 а.с. 59-64);

-постановою про визнання предмету як речового доказу від 15.10.2018 року, відповідно до якої пару рукавиць та банківську карту банку "Ощадбанк", видану на ім`я ОСОБА_35 , які вилучено у ОСОБА_3 визнано речовим доказом (том 2 а.с. 59);

-даними протоколів слідчого експерименту від 29.10.2018 року, за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з дисками до нього, які оглянуто в судовому засіданні, та згідно яких обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на місці показали та розповіли про обставини знайомства із потерпілим ОСОБА_9 , повернення йому знайдених документів, спільне із ОСОБА_3 бажання забрати з поля, що біля с. Рихтичі швелер вночі з 14 на 15 жовтня 2018 року, який попередньо виявив там ОСОБА_3 , про конфлікт по дорозі, що веде в с. Рихтичі з невідомими їм особами, намагання втекти від останніх, холод, втому та страх за своє життя і у зв`язку з цим - проникнення в будинок потерпілого - АДРЕСА_3 через вікно, зняття металевої решітки, яка не була вмонтована належним чином, а також відсутність будь-якого умислу на вчинення крадіжки з будинку потерпілого (том 2 а.с. 76-83).
Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" (п. 17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину поза будь-яким розумним сумнівом.
Їхні дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вони вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, однак з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції безпосередньо на місці вчинення злочину.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинувачених в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності обвинувачених у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце між ними та потерпілим.
За таких обставин суд не приймає до уваги доводи обвинувачених що вони лише незаконно проникли у приміщення будинку потерпілого і наміру вчиняти крадіжку належного йому майна не мали, та необхідність перекваліфікації їхній дій на ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки такі спростовані судом.
Так, посилання обвинувачених про намір забрати з поля, що біля с. Рихтичі швелер в ніч з 14 на 15 жовтня 2018 року, який попередньо виявив там ОСОБА_3 , про конфлікт по дорозі, що веде в с. Рихтичі з невідомими їм особами, намагання втекти від останніх, сильний холод, втому та загрозу своєму життю, і, у зв`язку з цим - проникнення в будинок потерпілого - АДРЕСА_3 через вікно, яке було привідчинене, зняття металевої решітки, яка не була вмонтована належним чином, а також відсутність будь-якого умислу на вчинення крадіжки з будинку потерпілого його грошових коштів в сумі 5000 грн. не підтверджені жодними належними та допустимим доказами.
При цьому, потерпілий в судовому засіданні ствердив про те, що металева решітка на вікні була добре вмонтована, згоди на проникнення в його будинок він обвинуваченим не надавав, і вважає що останні мали намір викрасти з його будинку саме грошові кошти в сумі 5000 грн., які знаходились на першому поверсі будинку в шафі в кишені пальто.
Зазначені показання потерпілого ОСОБА_9 є логічними та послідовними, знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , зокрема, в частині, що коли вони проводили огляд в будинку, там були привідкриті дверцята шаф, обвинувачені переховувались і були ними виявлені у кладовій кімнаті під дахом будинку над входом на горище, мали при собі рукавиці, одяг був сухим та трохи брудним від пилу, мобільних телефонів при собі не мали.
Будь-яких даних, які б вказували на те, що зазначені вище показання потерпілий та дані свідки дають суду неправдиво чи з метою оговорити обвинувачених або їм нашкодити, останніми не наведено і таких в судовому засіданні не встановлено.
Посилання сторони захисту щодо неправдивості показань зазначених свідків, які являються поліцейськими і можуть у зв`язку з цим надавати неправдиві показання, є неспроможними.
В той же час суд погоджується з доводами прокурора про те, що оскільки обвинувачені ніде не працюють, а обвинувачений ОСОБА_4 є батьком трьох неповнолітніх дітей, а відтак мали змогу забрати нібито виявлений ними швелер у будь-який зручний для них час доби, а не вночі, близько 24 год., при тому, що це була неділя, відзначалось як релігійне свято Покрови, так і державне День Захисника України.
Крім того, з відеофіксації протоколів слідчих експериментів, які досліджені судом, - територія, де за словами обвинувачених знаходився швелер, поросла травою та заросла кущами, а відтак, малоймовірним видається можливість віднайти такий (швелер) у зазначеному неосвітленому місці та у темну пору доби.
Разом з тим, відстань від можливого місцязнаходження вказаного швелера, на яке вказували обвинувачені, до місця проживання обвинувачених складає близько 7 км, а відтак, донести металевий швелер, довжиною зі слів ОСОБА_3 біля 2,5 м. потребувало значної фізичної сили та тривалого часу.
В той же час, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджував, що втікаючи від осіб, з якими у них виник конфлікт, біг в сторону села Рихтичі, де бачив на узбіччі дороги дорожній знак "Рихтичі", проте загальновідомим є той факт, що такий дорожній знак розташований на відстані приблизно за 5 км від місця, на яке вказував обвинувачений і знаходиться далеко від міського кладовища, куди нібито забігали обвинувачені, і в протилежному напрямку від м. Дрогобича.
Як пояснювали в судовому засіданні обвинувачені, тікаючи від невідомих нападників, мали бажання заховатися та зігрітись, а тому проникли в будинок знайомого їм на той час потерпілого ОСОБА_9 .. Однак, жоден з обвинувачених не зміг пояснити в судовому засіданні яка небезпека для їхнього життя та здоров`я їм загрожувала на той момент, оскільки, як самі ствердили, в районі повороту, що веде до будинку потерпілого, а також біля самого будинку потерпілого, переслідувачів не бачили. Крім цього, відстань від можливого місця інциденту, як до будинку потерпілого, так і до помешкання обвинувачених, приблизно одинакова, і до місця проживання обвинувачених можна було добратись, зі слів обвинуваченого ОСОБА_3 , приблизно за 10-15 хвилин. Крім цього, на дворі, зі слів обвинувачених, не було сильно холодно, а тому ризики переохолодитись у них були відсутні.
В той же час, будь-яких доказів про те, що обвинувачені звертались до правоохоронних органів з приводу їхнього побиття та нападу невідомими в ніч на 15.10.2018 року останніми суду не надано.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , стверджували, що одяг обвинувачених був сухим, а відтак спростовує доводи обвинувачених, що їхній одяг був мокрим та брудним. В той же час, зазначені свідки пояснювали, як вказано вище, що частина шаф та дверей у будинку були відкритими, а відтак, доводи обвинувачених про те, що вони не мали наміру вчиняти крадіжку з будинку потерпілого є надуманими.
Отже, на думку суду, проникати в будинок потерпілого, щоб зігрітись, а не вчиняти звідтам крадіжку його грошових коштів, об`єктивних підстав у обвинувачених не було.
Потерпілий в судовому засіданні стверджував, що обвинуваченим була відома адреса його місця проживання, яка значилась серед повернених ними йому документів, а також період його відсутності, у зв`язку з наявністю та неповерненням йому проїзних документів, на підставі яких він повинен був відбути у відрядження.
Той факт, що обвинувачені не встигли викрасти грошові кошти потерпілого, яких, зі слів сторони захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_4 в будинку могло і не бути, спростовується тим, що обвинувачені були відразу ж помічені сусідом потерпілого свідком ОСОБА_22 , який викликав службу охорони і яка прибула на місце події приблизно за 4 хвилини від часу проникнення обвинувачених у будинок потерпілого. А відтак, обвинувачені, які знаходились в будинку, намагаючись уникнути затримання, відразу ж заховались під дахом над входом на горище, де і були затримані працівниками поліції приблизно через 10-15 хвилин після проникнення.
Що стосується грошових коштів у сумі 5000 грн., які мали намір викрасти обвинувачені, то на такі вказував сам потерпілий, зокрема, в судовому засіданні, стверджуючи місце їх знаходження у кишені пальто, яке висіло у шафі на першому поверсі будинку, і саме ця шафа була відкритою, а тому потерпілий вважав, що саме ці кошти, на його думку, хотіли викрасти обвинувачені, а не витягувати з будинку громіздкі речі, щоб бути поміченими.
Доводи сторони захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_4 про необхідність визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 15.10.2018 року через, зі слів сторони захисту, неможливість читання, а також не оголошення його повного змісту прокурором, є надуманими, оскільки хоч і протокол написаний від руки, у суду складності у його прочитанні не було.
В той же час, вимогами ст. 358 КПК України не передбачено обов`язку у зачитуванні повного змісту протоколів слідчих дій. В той же час, на пропозицію суду ознайомитись з даним протоколом учасники кримінального провадження не відреагували.
Посилання сторони захисту про те, що не пригадує змісту даного протоколу свідчить про недобросовісне користування своїми процесуальними правами і не можуть бути підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом.
Інших доводів, передбачених у ст. 87 КПК України, для визнання протоколу огляду місця події від 15.10.2018 року недопустимим доказом стороною захисту не наведено і таких в судовому засіданні не встановлено.
Отже, зазначені доводи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, перенести тягар відповідальності на інших осіб і тим самим применшити особисту роль у вчиненні інкримінованого їм діяння і настанні злочинних наслідків.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Разом з тим, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6 листопада 2009 року), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочинів.

Отже, при обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставини та характер його вчинення, особу винного, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, своєї вини не визнав, не розкаявся у вчиненому, до арешту не працював.

Враховуючи вищенаведене, особу ОСОБА_3 , стан здоров`я його матері (том 1 а.с. 62-63), думку потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе лише при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів.

Отже, при обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та характер його вчинення, особу винного, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, своєї вини не визнав, не розкаявся у вчиненому, будучи батьком трьох малолітніх дітей, - не працював.

Враховуючи вищенаведене, особу ОСОБА_4 , який є батьком трьох дітей (зі слів), думку потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе лише при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Разом з тим, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, обраний йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили тримання під вартою необхідно залишити без змін, зарахувавши у строк відбуття покарання весь строк його перебування під вартою, початок якого слід рахувати з часу його затримання, тобто з 15.10.2018 року.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_4 , то до часу набрання вироком законної сили залишити обраний йому запобіжний захід заставу, а в строк відбуття ним покарання необхідно зарахувати строк його перебування під вартою, який рахувати з часу його затримання по час внесення застави і його звільнення з ДУ "Львівська установа виконання покарань №19", тобто 19.11.2018 року.

Посилання прокурора на необхідність звернення внесеної заставодавцем застави в розмірі 73640 грн. в дохід держави у зв`язку з вчиненням ОСОБА_4 нового злочину, є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ч. 8 ст. 182 КПК України застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України лише у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки.

Проте, за час даного судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року, - не порушував, прибував на судові виклики, даних про його відлучення за межі м. Дрогобича чи Дрогобицького району, а також про зміну ним місця проживання, стороною обвинувачення, не наведено і таких судом не встановлено, а відтак, підстав для звернення внесеної застави в дохід держави суд не вбачає.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого заставодавцем ОСОБА_39 судом не встановлено, цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено, майнових стягнень за вироком немає, суд вважає за необхідне після набрання вироком суду законної сили повернути суму застави, внесеної ОСОБА_39 на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року в розмірі 73640 грн., за її згодою.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України та скасувати заходи по забезпеченню даного кримінального провадження.

Витрати за проведення експертиз у провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання 15.10.2018 року.

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

У строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його тримання під вартою у період з 15.10.2018 року по 19.11.2018 року.

Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю ОСОБА_40 заставу в розмірі 73640 (сімдесят три тисячі шістсот сорок) гривень внесену на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року.

Речові докази:

-2 пари рукавиць чорного та помаранчевого кольору із матерчатого матеріалу, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, - знищити;

-Банківську картку "Ощадбанку" № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_35 , яка зберігається в камері зберігання речових доказів Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, - повернути останньому.

Скасувати заходи по забезпеченню даного кримінального провадження, а саме арешти на майно, вжиті на підставі ухвал слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2018 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженими, - в той же термін з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1