Справа № 467/662/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника ВП начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000186, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді цього місцевого суду із скаргою на постанову начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20 травня 2019 року, якою останній закрив кримінальне провадження № 0000186, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.

Зокрема, заявник посилалась на те, що досудове розслідування у цьому випадку не було ефективним, ретельним і всестороннім і, крім цього, слідчим не вжито усіх можливих заходів для отримання доказів, які мають відношення до події злочину, як то, не провів допитів свідків, на яких вона вказувала, не дослідив матеріали самого кримінального провадження, у рамках якого ОСОБА_5 дав неправдиві свідчення, у тому числі й технічний запис судового засідання.

За таких обставин, ОСОБА_3 просила скасувати постанову начальника ВП начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20 травня 2019 року про закриття вказаного кримінального провадження.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала з підстав, що викладені у скарзі, просила їх задовольнити.

Слідчий, рішення якого наразі оскаржується, в судове засідання не з`явився, про його дату час і місце був повідомлений належно, причин свого неприбуття не вказав, однак надав для дослідження безпосередньо матеріали самого кримінального провадження.

Між тим, слідчий суддя, з урахуванням положень ч.3 ст. 306 КПК України, думки заявника та за умови надання матеріалів кримінального провадження, не вбачав перешкод для розгляду порушеного перед ним питання по суті за відсутності слідчого.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Тож, слідчий суддя, перевіривши доводи і обгрнутованість внесеної на його розгляд скарги, дослідивши безпосередньо матеріали закритого кримінального провадження, оцінивши наявні у ньому докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, сформованих згідно із правилом, установленим ст. 94 КПК України, виходячи із завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 того ж Кодексу, прийшов до такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України ( ст. 1 КПК України).

При цьому, завданням кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Та розглядаючи вказане звернення, слідчим суддею було установлено, що Арбузинським ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області розслідувалось кримінальне провадження № 0000186, унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.

За результатами досудового розслідування, постановою заступника начальника ВП - начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 20 травня 2019 року провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.

Зокрема, таке рішення слідчого умотиваване тим, що на розгляді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зі слів заявника ОСОБА_3 під час судового розгляду цього провадження ОСОБА_5 дав неправдиві показання, однак, останній, будучи допитаним 30 травня 2019 року, заперечив ці твердження заявника, оскільки дані дії вчиняв під присягою та був попередженим про кримінальну відповідальність.

Тож, посилаючись на сконструйовану законодавцем диспозицію ст. 384 КК України та прийняте у доктрині кримінального права визначення показань, як доказу, у тому числі, й неправдивих показань, слідчий дійшов висновку про відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України у даному, конкретному випадку, внаслідок чого кримінальне провадження № 0000186 від 17 квітня 2018 року закрив.

В той же час, слідчий суддя відмічає, що частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, а також використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

А тому, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин.

Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А у рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

При оцінці того, чи дотриманні вказані стандарти слід виходити з того, що ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Водночас, із положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Та у цьому випадку, з постанови про закриття провадження слідує, що вона містить у собі певні сумніви, так як слідчий фактично умотивував свої висновки лише на показаннях свідка ОСОБА_5 , зіславшись, при цьому, на те, що кримінальне провадження ще не розглянуте судом.

Самі ж по собі показання свідка та перебування кримінального провадження, у рамках якого, ймовірно, особа дала неправдиві показання, не є достатніми підставами для закриття кримінального провадження.

Позаяк, слідство не піддало ретельному аналізу самі показання ОСОБА_5 , на які указувала заявник, що призвело до відсутності їх оцінки у відповдіності до ст. 94 КПК України.

Тим самим, має місце такий недолік розслідування, який створює небезпеку недотримання стандарту ефективного офіційного розслідування, що неприйнятним у світні норм як національного закону, так і практики ЄСПЛ.

А тому, у світлі наведеного, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в ній відомості, як передумови закриття, є достатніми для констатації факту відсутності складу злочину поза розумним сумнівом, так як усім обставинам справи не було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, позаяк, такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Висловлені у постанові доводи слідчого не можливо, у цей період, сприйняти, як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Адже, у справі «Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року ЄСПЛ дійшов висновку про порушення обов`язку держави-відповідача відповідно до Конвенції в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування.

В справі «Юрій Ілларіонович Щокін проти України» від 3 жовтня 2013 року ЄСПЛ визнав порушення статті 3 конвенції в її процесуальному аспекті, оскільки держава не провела повного та ефективного розслідування всіх обставин справи.

Як наслідок, Суд нагадує, що для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має призвести до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Розслідування, яке проводиться безстороннім органом влади, та яке є швидким, ретельнім та відкритим має вважатися ефективним (рішення ЄСПЛ у справах «Чумак проти України» від 19 травня 2016 року, «Гонгадзе проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кац та інші проти України» від 18 грудня 2008 року).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх фактичних обставин кримінального провадження, дослідивши його матеріали та піддавши саме розслідування оцінці у контексті відповідності/невідповідності критеріям ретельності, вважає, що скарга підлягає до задоволення, а постанову субєкта оскарження слід скасувати для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи із положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 1-3, 7-29, 61, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити.

Постанову заступника начальника ВП начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000186, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України скасувати.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти)днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1