УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.10.2019 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши заяву захисника ОСОБА_2 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , про тимчасове звільнення особи, яка тримається під вартою, з метою забезпечення права на повагу до приватного і сімейного життя, забезпечення права на свободу сповідувати свою релігію

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла заява захисника ОСОБА_2 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , про тимчасове звільнення особи, яка тримається під вартою, з метою забезпечення права на повагу до приватного і сімейного життя, забезпечення права на свободу сповідувати свою релігію, якій останній просить суд:

1.Розглянути це клопотання з відповідним ступенем гнучкості та без надмірного формалізму;

2.Застосувати ст.9 Конвенції у кримінальному провадженні № 0004375;

3.Реалізувати право ОСОБА_3 на забезпечення його права на свободу сповідувати свою релігію.;

4.Дозволити тимчасові відпустки ОСОБА_3 з-під варти для справлення релігійних потреб, викладених у мотивувальній частині цього клопотання на період з 17:00 год., 18 жовтня 2019 року до 18:00 год., 19 жовтня 2019 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими сторона захисту обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004375 від 17.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 та ч.2 ст.270 КК України.

17.08.2019 року о 19:13 год., працівниками Національної поліції України в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_3 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України.

18 серпня 2019 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей, та загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі, інші тяжкі наслідки.

ОСОБА_3 підозрівається у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, строком до 8 років.

20.08.2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів до 19:13 год., 15.10.2019 року.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні була підтверджена сукупністю здобутих органом досудового розслідування доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.09.2019 року скасовано вищезазначену ухвалу суду першої інстанції та постановлену нову, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів з 19:13 год., 17 серпня 2019 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 17.02.202020 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 строком до 13.12.2019 року.
Судами першої та апеляційної інстанцій перевірено підстави затримання, обґрунтованість підозри та ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосував практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).
Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v.Ukraine) від 21 квітня 2011р., заява №42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і триманняпід вартою.
Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).
Апеляційним судом встановлено, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри,поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32,Series A, № 182), (Erdagoz v.Turkey(Ердагоз проти Туреччини).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_3 одружений, має на утриманні двох малолітній дітей, офіційно працевлаштований та має джерело доходу, однак в цьому конкретному випадку, взявши до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, характер інкримінованого кримінального правопорушення, яке викликало підвищений суспільний резонанс та підриває довіру громадян до державний правоохоронних та контролюючих органів, а також тяжкі наслідки у вигляді загибелі дев`яти осіб, слідчий суддя вважає, що суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає над його особистим інтересом.
Все вищевикладене у сукупності свідчить, що обрання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Беручи до уваги положення ч. 6 ст. 9 цього Кодексу, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 даного Кодексу, та те, що питання щодо законності затримання, обґрунтованості підозри та ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, обрання запобіжного заходу, були предметом розгляду та перевірені судами першої та апеляційної інстанції, інші питання які порушує сторона захисту у своєму клопотанні та порядок їх продовження імперативно не регламентовані КПК України і слідчий суддя не уповноважений розглядати та встановлювати їх, у зв`язку із чим вважає за необхідне у відкритті провадження по зазначеній заяві відмовити.
Разом з тим, для захисту законних прав та інтересів сторони захисту, слідчий суддя роз`яснює, що остання не позбавлена права звернутися із відповідною заявою про скасування повідомлення про підозру та зміну запобіжного заходу, в порядку та у спосіб, передбачений КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 7, 9, 110, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по заяві захисника ОСОБА_2 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , про ініціацію судового перегляду законності позбавлення свободи відмовити.
Копію ухвали слідчого судді невідкладно скерувати на адресу захисника, для відому.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1