КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.10.2019 задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою, до 19.12.2019 включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000123, із визначенням застави у розмірі 10 000 000 грн, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до слідчому/прокурору, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками, визначеними прокурором, слідчим, слідчим суддею чи судом; носити електронний засіб контролю.

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначено до 19.12.2019 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що клопотання прокурора не містить дати його складання, нумерації сторінок, а також не містить кількості матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання. У клопотанні зазначена невірна дата народження ОСОБА_7 .
Копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, не посвідчені, що є порушенням наказу Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003 «Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003»
Слідчий суддя не взяв до уваги те, що в клопотанні відсутні належні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , не надав оцінку матеріалам, доданим стороною обвинувачення до клопотання. Клопотання не містить будь-яких доказів причетності ОСОБА_7 до наведених в ньому кримінальних правопорушень, а містить лише докази та результати слідчих дій відносно сторонніх осіб, які будь-якого відношення до підозрюваного не мають.

Слідчий суддя не надав належної правової оцінки доводам сторони захисту в частині необґрунтованості ризиків.
Посилання прокурора на можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що у ОСОБА_7 є зареєстроване місце проживання, на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та матір пенсійного віку.
Прокурор помилково послався у клопотанні, як на доказ існування ризику переховування від органів досудового розслідування, наявність значних грошових коштів, які були вилучені в ході проведення обшуків, оскільки згідно наявного протоколу обшуку та опису вилученого майна за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 , в останнього зазначені кошти не вилучалися.
Крім того, прокурор помилково послався у клопотанні на протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_9 , та на перебування в розшуку підозрюваного ОСОБА_10 та депортованого до України підозрюваного ОСОБА_11 , а також на використання ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 паспортів зі зміненими анкетними даними, оскільки дані особи не мають ніякого відношення до підозрюваного.
Посилання органу досудового розслідування на те, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворювати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з тих підстав, що підозрюваний ОСОБА_10 до початку проведення обшуку 21.03.2019 року пошкодив 5 мобільних телефонів, в жодній мірі не свідчить про наявність такого ризику відносно ОСОБА_7 , оскільки дані особи не є пов`язаними.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, є безпідставним, оскільки матеріали клопотання не містять будь-яких доказів, які б вказували на вчинення підозрюваним дій по відношенню до вищевказаних осіб.

Можливість ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, не знаходить свого підтвердження в матеріалах клопотання.

У матеріалах справи відсутні жодні докази існування обставин, які є виключними підставами для визначення слідчим суддею застави саме в розмірі 10 000 000 грн.
Слідчий суддя, всупереч практики Європейського суду з прав людини, помилково послався на тяжкість злочину, що інкримінується ОСОБА_7 та тяжкість покарання, яке йому загрожує, як на головний чинник,що фактично є вирішальним при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та вважав за можливе обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що останній підписав угоду про визнання винуватості, та обвинувальний акт щодо останнього разом з угодою про визнання винуватості направлено для розгляду до суду першої інстанції, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_7 у створенні злочинної організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також керівництво такою організацією та участь у злочинах, вчинюваних такою організацією, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України; в організації умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинені з метою залякування потерпілого та примусу до певних дій, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122 КК України; в організації катування, тобто умисного заподіяння сильного фізичного болю та фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати його за дії, скоєні ним, та у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування його, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України; в організації незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів вчинені організованою групою, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України; у вчиненні правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені організованою групою, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського суду міста Києва від 28.08.2019 продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 до 25.10.2019 включно, із визначення застави у розмірі 45 000 000 грн.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 20.08.2019 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 до 12 місяців.

21.10.2019 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 18.10.2019 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , строком на 2 місці з моменту постановлення ухвали, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.10.2019 задоволено клопотання прокурора, та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою, до 19.12.2019 включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000123, із визначенням застави у розмірі 10 000 000 грн, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, характер та обставини вчинення злочину, та вважав доведеним існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя врахував, що для здобуття належних та допустимих доказів для прийняття законного рішення на даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.
Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.
Слідчим суддею досліджено доводи клопотання прокурора щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що для закінчення досудового розслідування необхідно провести ще значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.
Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, та те, що підозрюваний, будучи на волі, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, а саме матеріальний стан та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, дійшов висновку про визначення застави у розмірі 10 000 000 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Посилання сторони захисту у судовому засіданні на те, що постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 28.10.2019 закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст.307 КК України, та 28.10.2019 ОСОБА_7 уклав з прокурором угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Як убачається із матеріалів справи, постанову прокурора про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 прийнято 28.10.2019, та цього ж дня підписано угоду про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором, тобто після постановлення слідчим суддею ухвали від 24.10.2019 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому вказані обставини не впливають на правильність висновків слідчого судді про наявність на час розгляду клопотання прокурора підстав для продовження ОСОБА_7 строку дії тримання під вартою.
Викладені в апеляційній скарзі доводи з приводу того, що клопотання прокурора не містить дати його складання, нумерації сторінок, а також не містить кількості матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, та доводи про невірну дату народження ОСОБА_7 , не є самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводи захисника про відсутність належних доказів обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України, є безпідставними, оскільки долучена до клопотання сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу. Обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
З урахуванням наведеного, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді посилання апелянта на неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.
Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, та те, що підозрюваний, будучи на волі, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_7 є зареєстроване місце проживання, на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а також матір пенсійного віку, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про відсутність обставини, які є виключними підставами для визначення слідчим суддею застави саме в розмірі 10 000 000 грн., не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки були предметом дослідження слідчого судді та з урахуванням цих обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що застава саме у такому розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.10.2019, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою, до 19.12.2019 включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000123, із визначенням застави у розмірі 10 000 000 грн, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до слідчому/прокурору, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками, визначеними прокурором, слідчим, слідчим суддею чи судом; носити електронний засіб контролю, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3