ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/5546/16-к Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/819/657/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: скарга на ухвалу про
обрання запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження
№ 0001599 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ушкалка, Верхньорогачицького району Херсонської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою неодруженому, непрацюючому, не маючого постійного місця мешкання, раніше судимого:
-14.12.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України ч. 3 ст. 185 КК України, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на роки і 6 місяців, звільненого 21.12.2015 року по відбуттю строку покарання,-
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Херсонського міського суд Херсонської області від 21 червня 2019 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 та
ОСОБА_9 продовжено на 60 діб до 20.08.2019 року, включно.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не пов`язаного з триманням під вартою.
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що ухвала про застосування, а також продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із недотриманням судом І інстанції вимог кримінального процесуального закону при винесенні ухвали, а саме принципу об`єктивності та неупередженості.
Вважає, що у прокурором не доведено, а також не надано суду будь-яких доказів та достовірних обґрунтувань того, що його підзахисний, перебуваючи на волі, буде переховуватися від органу досудового розслідування, впливати на свідків, а лише обмежився припущенням цього.
Відносно ОСОБА_10 , ухвала Херсонського міського суду від 21.06.2019 року не оскаржується.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Водночас, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд І інстанції виходив із того, що на час розгляду питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених - не відпали.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

А отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів із користі, не працює, є в наявності ризики, що вони можуть переховуватися від суду та вчинити інші

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 22 червня 2019 року.
Даний висновок апелянтом не оспорювався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень проти власності, проти здоров`я та життя особи, передбачених 3 ст.187; ч.3 ст.185 КК України, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі.
На цій стадії судового розгляду суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, де перевіряється наявність ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні до підозрюваних даних запобіжних заходів, не зменшились. Так як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу для існування, а тому не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання в м. Херсоні, на утримання малолітніх дітей не має, постійного місця мешкання не має. Ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Також колегія судді враховує, суспільну небезпечність злочинів, у вчинення яких обвинувачується ОСОБА_7 , зокрема, проти здоров`я та життя особи, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Тому твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Враховуючи наведене, доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України є безпідставним
З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винними у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , про що просить його захисник.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С ТА Н О В И В :

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 червня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2