Справа № 755/1185/19
1-кп/755/523/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011688 від 23.12.2018 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області, Барського району, с. Шевченково, українця, громадянина України, працюючого неофіційно на будівництві, зі середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 24.01.2003 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно зі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 14.10.2004 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 24.10.2006 року з Могилів-Подільської ВК № 114 умовно-достроково на 11 місяців 29 днів на підставі постанови Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 16.10.2006 року; 26.04.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 13.05.2016 року зі Стрижавської ВК № 81 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011688 від 23.12.2018 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року відносно ОСОБА_3 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_3 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що вперше, останньому обирався у зв`язку з тим, що існували ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Так, з метою виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, з урахуванням того, останній не має постійного місця проживання та місця роботи в м. Києві, може повторно вчиняти інші кримінальні правопорушення, є раніше судимий за корисливі злочини, може переховуватись від суду. На даний час, допитані ряд свідків, обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені корисливого злочину насильницького характеру, а тому, є ризик, що він може впливати на свідків психологічно, фізично, або іншим шляхом, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, оскільки заявлені прокурором ризики є необґрунтованими. Прокурор посилається ст.177 КПК України, але при цьому, відповідно до цього ж закону, кожний ризик має бути обгрунтованим з посиланням на матеріали, однак, жодного посилання немає, доказів не надано. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зі спливом часу тримання під вартою, ризики зменшуються. На даний час, допитано частину свідків Зокрема, зазначив, що відсутність роботи або місця проживання, не може свідчити про те, що особа може вчиняти повторно кримінальні правопорушення, тому, просив застосувати до обвинуваченого менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при ОСОБА_3 запобіжного заходу та його продовженні, суд вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому, відсутні.
Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 , знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчинені тяжкого злочину і, будучи обізнаним про можливу міру покарання, яка загрожує йому у разі його засудження, може переховуватися від суду та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, раніше судимий, офіційно ніде не працює, може впливати на потерпілу та свідків, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, на даний час, у суду немає достовірних даних, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються обвинуваченому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Тому, з урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що дані ризики не зменшилися, що виправдовує обраний раніше вид запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 369-372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком не більше двох місяців до 27 грудня 2019 року включно.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя