Провадження № 11-кп/4820/665/19
Справа № 675/1700/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду від 10 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду від 10 вересня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_7 про вирішення питань пов`язаних із виконанням вироку суду відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України залишено без задоволення.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що підстав звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш мяким немає, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття відповідного рішення в національному законодавстві не існує (крім можливості помилування).

Не погоджуючись з судовим рішення ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити його вимоги. Вказує, що покарання застосовано щодо нього виконується всупереч ч. 2 ст. 1 та ч. 3 ст. 3 КК України, без виключення можливості застосування покарання на певний строк позбавлення волі. Зазначає, що практика КК України не дозволяє застосовувати довічне позбавлення волі безальтернативно. Вважає, що суд у своїй ухвалі не взяв до уваги факт безальтернативного застосування і виконання щодо нього довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений 21 березня 2002 року вироком судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області за ч.1 ст.185 КК України
(2001 року), ч. 3 ст.142, ст.93 п.п. «а», «г», «е», ст.42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна за виключенням житла (а.с 28-33). Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30 липня 2002 року вирок судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін (а.с.21-26).
Згідно довідки про заохочення та стягнення на ОСОБА_7 було накладено 9 дисциплінарних стягнень (останнє в 2003 році), які на даний момент погашені (а.с. 34). Засуджений не заохочувався.

Відповідно до ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Отже, національним законодавством України не передбачена можливість застосування до осіб, що відбувають довічне позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або пом`якшення невідбутої частини покарання відповідно до ст.ст.81, 82 КК України.
Для застосування положень статтей 81 та 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.
Частиною 1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Отже, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Доводи засудженого про те, що застосування довічного позбавлення волі суперечить вимогам ч. 2 ст. 1 та ч. 3 ст. 3 КК України суд оцінює критично. На даний час відсутні підстави звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття відповідного рішення в національному законодавстві не існує (крім можливості помилування).
Крім того, санкція ст.93 КК України (1960 року) в редакції, що діяла на момент вчинення злочину засудженим, передбачала такий вид кримінальної відповідальності як довічне позбавлення волі, а тому відсутні підстави для застосування судом ч.3 ст.74 КК України.
Враховуючи вище зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заяву засудженого ОСОБА_7 про вирішення питань пов`язаних із виконанням вироку суду відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України слід залишити без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду від 10 вересня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про вирішення питань пов`язаних із виконанням вироку суду відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді