Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9042/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю : прокурора ОСОБА_6

представників ФОП ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2019 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 про накладення арешту на земельну ділянку за межами с. Межиліска Народицького району Житомирської області площею 35,9531 га, яка відноситься до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), сільськогосподарського призначення з визначеним цільовим призначенням (код КВЦПЗ 16.00) на території Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області, яка має наступні координати поворотних точок :

№ Х Y

1. 5 651 316.22 3 291 011.21

2. 5 650 966.13 3 291 381.83

3. 5 650 487.32 3 290 879. 86

4. 5 650 594.41 3 290 775.21

5. 5 650 694.98 3 290 693.02

6. 5 650 800.02 3 290 605.70

7. 5 650 914.98 3 290 513.27

1. 5 651 316.22 3 291 011.21

в том числі й на посіви сільськогосподарських культур, що знаходяться на вказаній земельній ділянці площею 35,9531 га, з правом користування вказаним майном, однак із позбавленням права розпорядження ним, з метою запобігання його відчуження.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на те, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків державі у розмірі 350 687, 29 грн. та є достатні правові підстави вважати, що нерухоме майно (земельна ділянка) та посіви сільськогосподарських культур, які знаходяться на площі 35,9531 га можуть бути відчужені, реалізовані ФОП ОСОБА_7 спільно з іншими невстановленими слідством особами, з метою власного збагачення.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку доповнив адвокат ОСОБА_8 , в якій він просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що вказану ділянку він використовує за погодженням з керівництвом Народицької селищної ради та сплачує за неї орендну плату. Зазначає, що судом при розгляді справи порушені вимоги ст.172 КПК України, а саме, не викликано його, як користувача земельної ділянки на розгляд справи. Вказує на те, що відповідно до ухвали суду метою накладення арешту на майно, є те, що воно може підлягати спеціальній конфіскації, відповідно до ст.96-1 КК України, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, представників ФОП ОСОБА_7 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями, прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На переконання апеляційного суду, вирішення слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_7 відбулося з істотним порушенням вимог ст.ст.98, 131, 132, 171, 172, 173, 370 КПК України.

Так, в порушення положень ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі користувача майна, оскільки в слідчого судді були відсутні підстави вважати, що таке неповідомлення користувача буде процесуально необхідним з метою забезпечення арешту, як передбачено ч.2 ст.172 КПК України.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299 від 23.08.2019. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на те, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків державі у розмірі 350687, 29 грн., є достатні правові підстави вважати, що нерухоме майно (земельна ділянка) та посіви сільськогосподарських культур, які знаходяться на площі 35,9531 га можуть бути відчужені, реалізовані ФОП ОСОБА_7 спільно з іншими невстановленими слідством особами, з метою власного збагачення.

Як встановлено апеляційним судом, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, нікому про підозру не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного злочину не передбачена, цивільний позов не заявлено.

Вказана, земельна ділянка як речовий доказ в кримінальному провадженні матеріалами клопотання не підтверджена, відповідна постанова слідчого про визнання її речовим доказом відсутня.
Всупереч ст.170, ч.2 ст.171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє належне посилання на підстави і мету накладення арешту на майно та відповідне обґрунтування такого арешту.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту на майно є та обставина, що воно в подальшому може підлягати спеціальній конфіскації, відповідно до ст. 96-1 КПК України.

Однак вказані посилання суду не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Між тим, ст. 197-1 КК України не зазначена у переліку статей, вказаних у ст. 96-1 КК України, а санкція ч.1 ст. 197-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу лише в розмірі від двохсот до трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а тому застосування спеціальної конфіскації буде протирічити вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність слідчим, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання як накладення арешту на майно у права і свободи особи.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим та прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. При цьому, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення, яке за відсутності належних процесуальних підстав, обмежує право ОСОБА_7 на відповідне користування майном.
Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 вересня 2019 року щодо накладення арешту на частину земельної ділянки за межами с. Межиліска Народицького району Житомирської області площею 35,9531 га, в тому числі й на посіви сільськогосподарських культур, що знаходяться на вказаній земельній ділянці площею 35,9531 га, є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на зазначене майно.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 про арешт майна а саме : земельної ділянки за межами с. Межиліска Народицького району Житомирської області площею 35,9531 га, яка відноситься до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), сільськогосподарського призначення з визначеним цільовим призначенням (код КВЦПЗ 16.00) на території Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області, яка має наступні координати поворотних точок :

№ Х Y

8. 5 651 316.22 3 291 011.21

9. 5 650 966.13 3 291 381.83

10. 5 650 487.32 3 290 879. 86

11. 5 650 594.41 3 290 775.21

12. 5 650 694.98 3 290 693.02

13. 5 650 800.02 3 290 605.70

14. 5 650 914.98 3 290 513.27

2. 5 651 316.22 3 291 011.21

в том числі й на посіви сільськогосподарських культур, що знаходяться на вказаній земельній ділянці площею 35,9531 га, з правом користування вказаним майном, однак із позбавленням права розпорядження ним, з метою запобігання його відчуження - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: