Справа № 307/140/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2019 року.

Цією ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України (в редакції до 06.12.2017) у кримінальному провадженні №0000064, відомості про яке внесено до ЄРДР 22.11.2015 року, повернуто прокурору Тячівської місцевої прокуратури внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.

Згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.153 КК України, як задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із погрозою застосування фізичного насильства, вчинене щодо неповнолітньої та за ч.3 ст.152 КК України, як зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства (в редакції Закону до 06.12.2017) .

В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, оскільки формулювання обвинувачень у ньому викладено неповно та суперечливо, що призводить до порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 бути негайно й детально проінформованим про характер і причини висунутого про нього обвинувачення. Крім того, суд першої інстанції вказав, що формулювання обвинувачення у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілу, її представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження. Також суд першої інстанції зазначив, що направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить даних, які б свідчили про усунення порушень вимог ст..291 КПК України, що встановлені ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2019 та Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019. Зазначені порушення, допущені при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , на думку суду, не дають можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Мукачівського міськрайонного суду від 11.09.2019 року є незаконна, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт, всупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, а наведені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є помилковими. Також прокурор зазначає, що прокурором в повній мірі виконано вказівки та усунуто недоліки обвинуваченого акту щодо ОСОБА_6 , які зазначені в ухвалах Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2019 та Хустського районного суду Закарпатської області від 10.06.2019. При складанні нового обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурором дотримано вимог КПК України та повністю усунуто недоліки щодо викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення, недопущення натуралізації опису обставин злочинів, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень і формулювання обвинувачення текстуально різні і містять зовсім різні відомості про обставини злочинів та конкретного обвинувачення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , яке не є натуралізованим і не принижує честь та гідність потерпілої чи обвинуваченого. Також прокурор звертає увагу, що в підготовчому судового засіданні судом було роз`яснено суть обвинувачення ОСОБА_6 , яке останньому, не дивлячись на невизнання вини, було зрозуміле.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги та клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою до 60 діб, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вказали на безпідставність апеляційної скарги та обґрунтованість ухвали суду, а також підтримали подане захисником клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, заперечивши проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів проходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.

Згідно п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 для усунення недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним та іншим вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Приймаючи ж рішення про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурору, суд першої інстанції здійснив не перевірку обвинувального акту, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки доказів у кримінальному провадженні та вийшов за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні у порушення вимог КПК України, відповідно до яких перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частини статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, складений 06.08.2019 прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у відповідності до вимог Кримінального процесуального закону. В ньому наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю та частину статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст.91 КПК України та ст.291 КПК України.

Так, згідно з обвинувальним актом, складеним у кримінальному провадженні № 0000064 від 22.11.2015, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, 21.11.2015, після 18 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул..Горького в с.Грушово Тячівського району, зупинився біля неповнолітньої ОСОБА_8 , яка йшла пішки по вказаній вулиці в попутному з ним напрямку, розпочав з нею розмову, в ході якої запропонував підвезти її додому, і після того, як остання погодилася та сіла до автомобіля на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_6 поїхав на територію недіючої ферми в с.Грушово Тячівського району, де, знаходячись на передньому сидінні вищевказаного автомобіля разом з ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що остання є неповнолітньою, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, із погрозою застосування фізичного насильства, порушуючи її статеву свободу та всупереч волі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , орогенітальним шляхом вступив з нею у статеві зносини неприроднім способом.

Крім того, ОСОБА_6 21.11.2015, після 18 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул..Горького в с.Грушово Тячівського району, зупинився біля неповнолітньої ОСОБА_8 , яка йшла пішки по вказаній вулиці в попутному з ним напрямку, розпочав з нею розмову, в ході якої запропонував підвезти її додому, і після того, як остання погодилася та сіла до автомобіля на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_6 поїхав на територію недіючої ферми в с.Грушово Тячівського району, де, знаходячись на передньому сидінні вищевказаного автомобіля разом з ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що остання є неповнолітньою, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті природнім шляхом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, з погрозою застосування фізичного насильства, почав примушувати неповнолітню ОСОБА_8 вступити з ним у статеві зносини природнім способом, та після того, як остання відмовилася і вийшла з автомобіля, ОСОБА_6 вийшов за нею, схопив її та силоміць затягнув до салону автомобіля марки «ВАЗ 21093» на заднє сидіння, де, із застосуванням насильства, проти волі потерпілої, порушуючи її статеву свободу, вступив з нею в статевий акт природнім способом.

Як вбачається із обвинувального акту щодо ОСОБА_6 у ньому наряду з іншими відомостями, які передбачені ч.2 ст.291 КПК України, міститься виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що повністю відповідає викладеним фактичним обставинам кримінальних правопорушень, обставини які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, відповідно до диспозиції ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, що спростовує судженню суду про відсутність цих відомостей.

На думку колегії суддів, висновок суду про те, що ОСОБА_6 належним чином не сформульоване обвинувачення у скоєнні злочинів, оскільки таке текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, а також те, що прокурор не виклав або взагалі не встановив всіх фактичних обставин кримінальних правопорушень, і у такий спосіб дезорієнтує сторону захисту, потерпілу, її представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу обвинувачення, є хибним і спростовується очевидними фактами, наведеними у обвинувальному акті.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, які наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Зі змісту обвинувального акту видно, що фактичні обставини, які ставляться у вину ОСОБА_6 стосовно задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із погрозою застосування фізичного насильства, вчинене щодо неповнолітньої та зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, зазначені повно і такий відповідає вимогам ст..291 КПК України, а особистий стилістичний виклад в ньому окремих речень не впливає на зміст та правильність формулювання обвинувачення ОСОБА_6 .

За наведених обставин посилання суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист у зв`язку з некоректно сформульованим обвинуваченням - позбавлене правових підстав, оскільки вказані судом першої інстанції недоліки обвинувального акту, на думку колегії суддів, не перешкоджають якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, та не порушують право особи на захист.

В цілому колегія суддів знаходить зазначені в ухвалі суду зауваження щодо змісту обвинувального акту такими, що носять не змістовний характер і не є істотними для вирішення питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК і можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

Висновок суду про те, що зазначені в ухвалі суду порушення не дають суду можливості призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту без його повернення прокурору є необґрунтованим.

Крім того суд, першої інстанції, посилаючись на зміст ухвал Закарпатського апеляційного суду від 21.02.2019 та Хустського районного суду від 10.06.2019, безпідставно залишив поза увагою те, що прокурором в повній мірі виконано вказівки та усунуто недоліки обвинуваченого акту щодо ОСОБА_6 , які зазначені у вказаних судових рішеннях. Як видно, при складанні 06.08.2019 нового обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурором дотримано вимог КПК України та повністю усунуто недоліки щодо викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення, недопущення натуралізації опису обставин злочинів, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень і формулювання обвинувачення текстуально різні і містять зовсім різні відомості про обставини злочинів та конкретного обвинувачення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , яке не є натуралізованим і не принижує честь та гідність потерпілої чи обвинуваченого.

Крім того, на переконання колегії суддів, суд, наголошуючи на передбаченій ч.3 ст.415 КПК України обов`язковості для суду першої інстанції при новому розгляді висновків та мотивів, з яких скасовані судові рішення, обмежився лише дослідженням ухвали Закарпатської апеляційного суду від 21.02.2019, у якій, крім іншого зазначено, обов`язок суду першої інстанції при новому розгляді даного провадження провести судовий розгляд у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо дослідити всі докази у кримінальному провадженні, та з урахуванням встановленого під час судового розгляду прийняти рішення про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Також колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 після тривалого його розгляду з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачено ч.1 ст.283 КПК України та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду, а повернення обвинувального акту з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, цим засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, із ступеня тяжкості інкримінованих йому злочинів , а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали і продовжують існувати. Зокрема, ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливість призначення йому реальної міри покарання, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілу або вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою підлягає до часткового задоволення.

У той же час, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цього обвинуваченого, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти. Обставини, які зазначені захисником ОСОБА_7 , не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 щодо зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні за № 0000064 від 22.11.2015 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України ( в редакції до 06.12.2017) скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

У задоволенні заявленого клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання старшого прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, визначивши термін дії ухвали до 15 грудня 2019 року.

Ухвала набирає чинності з дня оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: