Постанова
іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 754/2851/16

провадження № 51-647 км 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015704, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Гагра (Республіка Абхазія), жителя м. Києва, раніше судимого за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з відбуттям 1/4 призначеного покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Деснянський районний суд м. Києва вироком від 11 травня 2016 року визнав винуватим і засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Цим же вироком за ч. 3 ст. 185 ККзасуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 04 жовтня 2016 року касаційну скаргу прокурора щодо безпідставного застосування стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 положень ст. 75 КК залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) ухвалою від 21 листопада 2017 року касаційну скаргу прокурора щодо необхідності скасування зазначених вище судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з безпідставним та необґрунтованим застосуванням стосовно засуджених положень ст. 75 КК задовольнив частково, скасував ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Київський апеляційний суд вироком від 04 лютого 2019 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від призначеного покарання, ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 31 грудня 2015 року приблизно о 05 год.30 хв. за допомогою спеціально пристосованих слюсарних інструментів для відмикання замків відчинили двері та незаконно проникли до квартири АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_10 на загальну суму 2195 грн.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, ставить вимогу про зміну оскарженого вироку апеляційного суду і призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, оскільки вважає, що цей суд повною мірою не врахував даних про особу останнього, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які його обтяжують, а також думки потерпілих.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі захисника сумніву не піддаються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

У цій справі, як видно з її матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Так, апеляційний суд разом із ступенем тяжкості злочину врахував особливу сукупність обставин цієї справи, зокрема те, що з метою викрадення чужого майна обвинувачені, діючи у співучасті групою осіб, проникли до помешкання потерпілого за допомогою спеціальних засобів, тобто будучи заздалегідь підготовленими до вчинення злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність діяння, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, після того, як був звільнений від відбування покарання на підставі акта амністії, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин проти власності, віднесений законом до категорії тяжких.

Крім цього, під час апеляційного розгляду в судовому засіданні було досліджено лист начальника Деснянського РВ Філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київської області, відповідно до якого в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку було відмовлено, оскільки 04 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 було відрито кримінальне провадження № 0000015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК.

З огляду на зазначені обставини, що не піддавалися сумніву під час апеляційного розгляду і не оспорюються в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 , апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_7 та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а отже і про відсутність правових підстав для застосування ст. 75 КК.
Водночас не залишилися без оцінки суду й інші дані про особу засудженого, котрий характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та батьків, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, та претензій з боку потерпілої сторони.

Саме з огляду на вказані обставини апеляційний суд призначив ОСОБА_7 покарання в розмірі, наближеному до мінімальних меж санкції ч. 3 ст. 185 КК.
Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість не вбачається.
Також відповідно до положень ч. 2 ст. 439 КПК судом апеляційної інстанції враховано вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі ВССУ від 21 листопада 2017 року.

На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив апеляційний суд ОСОБА_7 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не містить переконливих доводів на обґрунтування надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, зміни вироку апеляційного суду та наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК, а тому ця скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3