Ухвала

іменем України
24 травня 2019 року

м. Київ
справа №552/7619/17
провадження №51-2296 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 1 серпня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року,
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Полтави від 1 серпня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Полтави, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК), за яке його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до зазначеного покарання частини невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2016 року остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 3000 (три тисячі) грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2019 року зазначений вирок суду залишив без змін.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_4 29 вересня 2017 року близько 18:55, перебуваючи в під`їзді № 5 будинку АДРЕСА_1 , скоїв напад на потерпілу ОСОБА_6 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої, що виразилося в демонстрації ножа та висловлюванні погроз щодо позбавлення її життя, в результаті чого потерпіла передала ОСОБА_4 належні їй три золотих каблучки, якими він заволодів і зник із місця вчинення злочину, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 8480 грн.
Намагаючись розпорядитися викраденим майном, того ж вечора ОСОБА_4 спробував закласти належні потерпілій золоті каблучки до ломбарду «Капітал» на вул. Шевченка, 27 у м. Полтаві, однак близько 20:00 був затриманий працівниками патрульної служби.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати вказані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи допущені судами першої та апеляційної інстанцій істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник указує на порушення судом першої інстанції положень ст. 290 КПК, оскільки бірки від золотих виробів, якими при нападі заволодів засуджений, не вилучалися під час досудового розслідування стороною обвинувачення та не відкривалися стороні захисту, а були надані лише в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 , тоді як в подальшому ці бірки суд приєднав до матеріалів кримінального провадження і послався на них як на докази вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. Також захисник вважає, що при розгляді справи в суді першої інстанції було порушено право ОСОБА_4 на захист, оскільки суд відмовив стороні захисту в задоволенні клопотань про повторний допит потерпілої та свідків через невідповідність і суперечливість у їхніх показаннях, а також не надав часу захиснику для підготовки до судових дебатів, у зв`язку з чим він не зміг належним чином підготуватися до своєї промови і навести всі аргументи щодо необхідності виправдання засудженого в пред`явленому обвинуваченні. Стверджує про те, що судові рішення ґрунтуються на недопустимому доказі, здобутому з порушенням процесуального закону, а саме квитанції про вартість викрадених золотих виробів, виданій ФОП ОСОБА_7 (Ювелірний магазин) 28 жовтня 2017 року, оскільки вважає, що вартість може бути визначена тільки експертним шляхом та звертає увагу на невідповідність оформлення потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову вимогам закону.
Також захисник вважає, що ухвала апеляційного суду за змістом не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки цей суд у ній обґрунтованих мотивів щодо безпідставності доводів, викладених в апеляційній скарзі стороною захисту.
Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, Суд виходить із фактичних обставин, установлених у вироку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала такого нападу, вчиненому особою, яка раніше скоїла розбій відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на доказах, досліджених і ретельно перевірених у судовому засіданні та докладно наведених у вироку.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколами: прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 вересня 2017 року; огляду місця події від 29 вересня 2017 року та фототаблицею до нього, проведеного в під`їзді № 5 будинку АДРЕСА_1 ; обшуку затриманої особи від 29 вересня 2017 року, в результаті якого в ОСОБА_4 було виявлено з-поміж іншого золоту каблучку та складний ніж з рукояткою коричневого кольору; пред`явлення особи для впізнання від 29 вересня 2017 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй для впізнання 4 осіб чоловічої статі під № 4 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка вчинила 29 вересня 2017 року на неї напад, що і підтвердила в судовому засіданні, вказавши на особу засудженого; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 жовтня 2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 з пред`явлених їй для впізнання 4 фотознімків осіб чоловічої статі вказала на фото № 3, де зображений ОСОБА_4 як на особу, з якою вона пішла 29 вересня 2017 року до ломбарду для того, щоб здати за допомогою своїх документів золоту каблучку, що і підтвердила в судовому засіданні, вказавши на особу засудженого; проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 1 жовтня 2017 року з фототаблицею, згідно з яким останній детально розповідав та показував на місці обставини вчинення ним розбійного нападу на потерпілу; огляду з фототаблицею від 3 жовтня 2017 року, відповідно до якого засуджений добровільно видав золоту каблучку, яку проковтнув 29 вересня 2017 року після вчинення розбійного нападу; пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею від 19 жовтня 2017 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй для впізнання 4 розкладних ножів під №2 впізнала ніж з рукояткою коричневого кольору, яким нападник 29 вересня 2017 року погрожував їй під час розбійного нападу; проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 з фототаблицею від 19 жовтня 2017 року; пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею від 29 жовтня 2017 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй для впізнання 4 золотих каблучок під № 4 впізнала належну їй золоту каблучку у формі обручки та під № 2 оздоблену камінцями належну їй каблучку, якими 29 вересня 2017 року заволодів ОСОБА_4 ; фотознімками, наданими потерпілою ОСОБА_6 належних їй золотих каблучок, які за формою та розмірами повністю співпадають з тими, які було вилучено в ОСОБА_4 , а також бірками на каблучку 585 проби вагою 4,24 г та 2,22 г; квитанцією ФОП ОСОБА_7 (Ювелірний магазин) 28 жовтня 2017 року про вартість золотої каблучки 585 проби вагою 4,24 г у розмірі 3600 грн і золотої каблучки 585 проби вагою 2, 22 г - 1880 грн; речовими доказами.

Суд повністю дослідив докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку та надав їм належну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК.
Незгода сторони захисту з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
Ствердження захисника в касаційній скарзі про порушення судом першої інстанції положень ст. 290 КПК, оскільки надані потерпілою ОСОБА_6 у судовому засіданні бірки від золотих виробів, якими заволодів засуджений, під час досудового розслідування слідчим не вилучалися та не відкривалися стороні захисту, не можна визнати прийнятними з огляду на те, що розбій є злочином з усіченим складом, який вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, незалежно від вартості майна та того заволодів винний чужим майном чи ні.
Виходячи з цих підстав видана ФОП ОСОБА_7 квитанція про вартість викраденого майна, на яку посилається захисник у скарзі, жодним чином не впливає на кваліфікацію дій засудженого та правильність висновків місцевого суду, наведених у вироку, а тому такі доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції при перевірці вироку обґрунтовано визнав безпідставними.
Інші наведені в касаційній скарзі захисника доводи про порушення права ОСОБА_4 на захист у зв`язку з відмовою суду першої інстанції задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_5 про повторний допит потерпілої і свідків через невідповідність та протиріччя у їхніх показаннях, а також у зв`язку з ненаданням часу для підготовки до судових дебатів, через що він не зміг належним чином підготуватися до захисної промови і навести всі аргументи у доведеність своєї позиції про необхідність виправдати ОСОБА_4 були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, який надав на них вичерпні відповіді та належним чином обґрунтував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційні скарги сторони захисту було залишено без задоволення.
Зокрема, апеляційний суд указав, що згідно з матеріалами кримінального провадження захисник ОСОБА_5 представляв інтереси ОСОБА_4 з 13 червня 2018 року. Відповідно до його заяв від 14 червня 2018 року та від 18 червня 2018 року він ознайомився з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, через це йому було відомо, що 10 квітня 2018 року після дослідження доказів учасникам кримінального провадження за клопотанням захисника обвинуваченого буде надано судом час для підготовки до судових дебатів, що підтверджується даними із журналу судового засідання та аудіозаписом перебігу судового засідання від 10 квітня 2018 року. Тобто захиснику ОСОБА_5 про проведення дебатів стало відомо після ознайомлення з матеріалами провадження 18 червня 2018 року, а дебати було проведено судом 1 серпня 2018 року. Отже, у захисника було 43 дня для підготовки до виступу в судових дебатах.
Також апеляційний суд зазначив про відсутність у показаннях потерпілої та свідків протирічь і суперечностей, оскільки вони узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, а тому визнав, що районний суд обґрунтовано відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про їх повторний допит у суді.
Невідповідність цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 вимогам ст. 175 ЦПК не є істотним порушенням у розумінні положень ст. 412 КПК, оскільки вказані в ньому позовні вимоги прямо пов`язані зі змістом обвинувачення пред`явленого ОСОБА_4 та встановленими судом фактичними обставинами справи.
При перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника та надав на них умотивовані відповіді, вказавши підстави з яких визнав ці доводи неприйнятними.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій і вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою їх скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням положень ст. 412 цього Кодексу, захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навів, і таких даних з змісту судових рішень суд не вбачає.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду за своїм змістом є належно вмотивованими та обґрунтованими і відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

З огляду на викладене касаційна скарга захисника та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 1 серпня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3