ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2353/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/834/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що зарахування йому у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України не може бути підставою для відмови у застосуванні відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Заохочення отримував згідно чинного законодавства, поставлені завдання виконував своєчасно та якісно, проявляв розумну ініціативу у вирішенні питань щодо вдосконалення організації роботи.
Неодноразово звертався до адміністрації установи із заявами про надходження виконавчого листа та офіційного працевлаштування, проте у зв`язку з відсутністю паспорта в особовій справі у працевлаштуванні йому було відмовлено.
Вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 19 липня 2018 року, згідно ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року, згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2017 року по 28 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 16 березня 2017 року. Кінець строку: 04 січня 2021 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 частини призначеного йому покарання фактично у зв`язку із зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення.
У жовтні 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується позитивно.
Згідно характеристики засуджений має 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, 1 стягнення за грубе порушення режиму відбування покарання, вчинене у липні 2018 року, яке на даний час зняте у встановленому законом порядку, працевлаштований за власним бажанням та без оплати праці в нарядній установи кур`єром, приймає активну участь у роботах по благоустрою відділення та установи в цілому, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення, до виконання законних вимог персоналу установи ставиться сумлінно та відповідально, на профілактичних обліках в установі не перебуває, підтримує соціальні зв`язки, згідно вироку суду має позов у сумі 13160,17 грн., однак виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий: 1) вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.190, ч.1 ст.70, ст.75, ст.76 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, 2) вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Отже, засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте на шлях виправлення на став та продовжив вчиняти умисні корисливі злочини, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, та незважаючи на поблажливе ставлення держави до себе через застосування заохочувальної норми, що свідчить про стійкість злочинної діяльності засудженого.
Обґрунтованою є вказівка суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання має лише чотири заохочення, одне з яких отримав напередодні настання пільги, що вказує на пристосування засудженого до умов відбування покарання, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , які це заперечують, являються безґрунтовними.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Сама по собі позитивна характеристика засудженого, не зобов`язує суд застосувати умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за відсутності підстав і умов, передбачених статтею 81 КК України.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Твердження апеляційної скарги засудженого про те, що він неодноразово звертався до адміністрації установи із заявами про надходження виконавчого листа та офіційного працевлаштування не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали провадження вказаних заяв не містять.
Крім того, вбачається, що ОСОБА_7 не вживає заходів, спрямованих на погашення цивільного позову за вироком суду, що вказує на небажання засудженого добровільно виконувати вирок суду, а доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.
Наведені в апеляційній скарзі твердження про виправлення засудженого є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження в цілому.
Доводи апеляційної скарги зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом, обставин, встановлених судом та висновків суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4