Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/400/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 149 (124-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2019 року, якою стосовно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки Російської Федерації, Камчатський край, м. Петропавлівськ Камчатський, з неповною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства, а саме з 03 год. 40 хв. 22 вересня 2019 року до 03 год. 40 хв. 20 листопада 2019 року, а також у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено заставу у розмірі шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105 720 (сто п`ять тисяч сімсот двадцять) грн.,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.08.2019 року, задоволено клопотання начальника відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області, внесене у кримінальному провадженні № 0000099 від 15.05.2019, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 .
Застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено заставу у розмірі шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105 720 грн.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що є наявність існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України - так як підозрювана не одружена, не має дітей, не має на території України постійного місця роботи, зареєстрована за межами Кіровоградської області, в с. Агрономія Миколаївської області, але підозрювана вказала, що тривалий час працювала в Росії, її мати і на даний час там працює. Тобто, підозрювана не має на території України міцних соціальних зв`язків і в будь - який час може покинути територію Україну, навіть за відсутності паспорта.
Таким чином, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 149 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної.
Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги мотивує тим, що на думку сторони захисту рішення слідчого судді є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню відповідно до положень ст.409 КПК України, оскільки слідчим суддею проігноровано та ніяким чином не вмотивовано в рішенні неприйняття важливих аргументів сторони захисту, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Так, захисник зазначає про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст.149 КК України.

Вважає, що оголошена ОСОБА_8 підозра, в частині, зокрема, кваліфікації, не містить обов`язкових елементів, об`єктивної сторони, складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 149 КК України. А із самого повідомлення про підозру слідує очевидний висновок про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України.

Також захисник зазначає, що станом на сьогодні не існують розумно допустимі ризики, передбачені ч.1 ст. 177 цього Кодексу, так як:

- по п.1 ч.1 ст.177 КПК - в контексті практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи. її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій та особа піддається кримінальному переслідуванню.

Разом з цим, ОСОБА_8 , раніше не судима, будь-які інші характеризуючі матеріали, які б доводили наявність даного ризику у матеріалах відсутні.

- по п.п.2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК - будь-які докази про спроби, або намір ОСОБА_8 незаконно вплітати на учасників кримінального провадження, або перешкоджати йому іншим чином, так само як і вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити докази, впливати на свідків в матеріалах клопотання відсутні.

Вказані обставини у сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та невиправданість обрання будь-якого запобіжного заходу ОСОБА_8 , оскільки таке втручання у права та свободи особи, які гарантуються не лише Національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини та основоположних свобод не можуть вже вважатися виправданими відносно ОСОБА_8 .

Однак, слідчий суддя доводи та клопотання сторони захисту з цього приводу проігнорував, чим порушив право підозрюваної на ефективний захист та справедливий судовий розгляд. Неприйняття аргументів сторони захисту слідчий суддя в рішенні ніяким чином не вмотивував, навіть їх не зазначив.

Дослідження матеріалів, доданих до клопотання, всупереч вимогам закону, слідчий суддя в судовому засіданні не проводив.

Додані захисником копії медичних документів, які свідчать про наявність у ОСОБА_8 тяжких захворювань - цукрового діабету, захворювань нирок і печінки, слідчий суддя також проігнорував.

Описані вище обставини у сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та невиправданість обрання будь-якого, а не тільки найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_8 , в тому числі через грубе порушення її прав та свобод, які гарантуються не лише Національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні ВР ЗЗС СУ ГУ НП в Кіровоградській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 від 15.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України.
Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, повідомлено ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий зазначив, що вона з метою реалізації свого злочинного наміру направленого на пошук молодих дівчат, з метою їх сексуальної експлуатації в Російській Федерації, за невстановлених слідством обставин, 01.09.2019 створила у всесвітній мережі «Інтернет» на веб-сайті «ukrgo.com» «Бесплатные обьявления», оголошення «Ты молодая девушка, которая хочет жить в своё удовольствие» з коментарем «Срочно!!!РАБОТА. НЕ САЛОН. ХОРОШИЕ УСЛОВИЯ. Приглашаются девушки для работы в досуге. (апартаменты) г.Москва. Приятная внешность, возрост от 18 до 40лет. Не салон, в квартире 1-2 девушки. Выплаты после каждого отработанного часа. С проживанием. Помощь в фотосете. Хороший заработок от 300000руб, конфиденциальность и безопасность гарантирую. Если Вас заинтересовало данное предложение, пишите в вайбер, вотцап. (Москва) 7903.679.92.65, Звоните (Укр) 063.571.48.40 Контактные телефоны: » та з метою конспірації не підписалась.
Приблизно 13 вересня 2019 року, точна дата та час слідством не встановлено, ОСОБА_8 маючи умисел на вербування та переміщення молодих дівчат привабливої зовнішності до м. Москва, Російської Федерації, з метою їх сексуальної експлуатації, за допомогою програми миттєвого обміну повідомленнями і розмовами «Viber» зателефонувала ОСОБА_10 , яка шукала собі роботу та запропонувала їй допомогти з працевлаштуванням в Російській Федерації та стала вести з нею розмову. Крім того довідалась, що внаслідок збігу тяжких сімейних та матеріальних обставин, викликаних її матеріальним становищем, відсутністю постійного та достатньо оплачуваного місця роботи, усвідомлюючи цю обставину і умисно використовуючи її у своїх протиправних цілях, запропонувала ОСОБА_10 роботу повією у Російській Федерації. З метою продовження вербування для зайняття проституцією стала переконувати її, що зайняття проституцією коштує 80 доларів США в час і що це безпечно та конфіденційно. В подальшому, після проведеної роботи направленої на вербування для зайняття проституцією в Російській Федерації, ОСОБА_8 отримала згоду ОСОБА_10 на виїзд до м. Москва Російської Федерації для зайняття проституцією.
У подальшому, 20.09.2019 в телефонній розмові запропонувала ОСОБА_10 зібрати необхідні речі для поїздки 21.09.2019 до м. Москва Російської Федерації, при цьому повідомила, щоб та приїхала до м. Києва, де вона її буде чекати, а грошові кошти на квиток поверне при зустрічі. 21.09.2019 ОСОБА_10 придбала квиток на автобус сполученням «Кропивницький-Київ» з датою і часом відправлення 21.09.2019 о 16 год. з м. Кропивницький. Вказаної дати та часу ОСОБА_10 вирушила автобусом «Mersedes-ВENZ» д.н.з. НОМЕР_1 до м. Києва, куди прибула 21.09.2019 приблизно о 20 год. 25 хв., де її зустріла ОСОБА_8 та в ході особистої зустрічі, обіцяючи високу заробітну плату, гарні умови праці та інші матеріальні блага, переконала її у вигідності виїзду за кордон для надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду, а також поставила її у матеріальну залежність за оплату квитка на проїзд. Таким чином, ОСОБА_8 перемістила ОСОБА_10 до м. Києва, звідки мала наміри вивезти, тобто перемістити її до м. Москва Російської Федерації.
На виконання свого злочинного умислу 22.09.2019 ОСОБА_8 на автомобілі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який не був обізнаний в протиправній діяльності ОСОБА_8 , через міжнародний автомобільний пункт пропуску «Бачівськ», який розташований за адресою: Сумська область, Глухівський район, автодорога М-02 «Кіпті Глухів КПП «Бачівськ» 242 км + 516 м, у передбачений законом порядок, пройшли прикордонну перевірку, чим здійснила переміщення ОСОБА_10 за межі кордону України.
Зокрема причетність ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколом огляду предметів; протоколом огляду місця події; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 .
Перевіркою матеріалів клопотання слідчого, колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження сторони захисту про недостатність доказів у підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначено вище, це питання повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Проте, на переконання судової колегії, додані ініціатором клопотання докази у підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, у своїй сукупності дають підстави зробити висновок, що вона могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Що стосується доводів захисту про відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити наступне.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.
Крім того, ОСОБА_8 являється мешканкою іншого регіону, а саме с. Агрономія, Арбузинського району, Миколаївської області та окрім того, останні 6 років проживала за кордоном в Російській Федерації. При цьому ОСОБА_8 офіційно не працевлаштована на території України та постійного джерела доходу не має.
А тому підозрювана ОСОБА_8 може вчинити дії на переховування від органів досудового розслідування та/або суду або виїхати за кордон в Російську Федерацію з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до неї застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину ОСОБА_8 знаходячись на свободі, має можливість вільного пересування та контактів, спроможна незаконно впливати прямо чи опосередковано на потерпілу, свідків які будуть допитані по даному кримінальному провадженні.
Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час по даному кримінальному провадженню необхідно провести ряд слідчих дій направлених на встановлення та зібрання доказів, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, остання зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи наведене колегія суддів не приймає до уваги доводи захисту про відсутність або малоймовірність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги слідчий про те, що слідчий суддя не взяв до уваги стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_8 , яка має тяжкі захворювання: цукровий діабет, захворювань нирок і печінки, то на переконання колегії суддів такі доводи слід визнати безпідставними.

Як убачається з ухвали слідчого судді, під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, враховані обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, її вік, тяжкість покарання в тому числі і стан її здоров`я.
Крім того, колегія суддів зазначає, що з долучених захисником до матеріалів клопотання висновків медичного обстеження підозрюваної, об`єктивних даних щодо неможливості надання їй медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора - не вбачається. Також, відсутні данні щодо неможливості її утримання під вартою в умовах слідчого ізолятора.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на неповноту судового розгляду, незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Окрім цього, слідчий суддя, на переконання судової колегії, обґрунтовано визначив розмір застави ОСОБА_8 , оскільки такий обов`язок закріплений у ч. 3 ст. 183 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 с. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, розмір застави, який складає 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на переконання колегії суддів, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків, та не є надмірним.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Більш того, колегією суддів під час апеляційного розгляду також встановлено, що підозрювана звільнено з-під варти під заставу, тому фактично на момент розгляду апеляційної скарги захисника, підозрювана під вартою не перебуває, а тому на думку колегії суддів, застава в межах положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_8 покладені на неї обов`язки, та вважає, що застава в сумі, яка вже була внесена на виконання оскарженого рішення слідчого судді, є відповідною і достатньою у даному кримінальному провадженні.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, постановлена відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2019 року, якою до підозрюваної ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2