Справа № 449/405/18
Провадження № 11-кп/811/453/18 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 449/405/18 з участю,
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 26 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку суду, 21 березня 2018 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на території майстерської дільниці №3 кварталу №36 виділу 2 Свірського лісництва ДП Бібрське лісове господарство, що відноситься до території та об`єктів природно-заповідного фонду заказнику місцевого значення Свірський, умисно, за допомогою бензопили, шляхом спилювання, відокремив від кореня одне дерево породи бук та два дерева породи граб, не маючи на це жодних дозвільних документів. Внаслідок чого, ДП Бібрське лісове господарство завдано шкоду в розмірі 4928.00 гривень. Зрізане дерево ОСОБА_7 порізав на колоди та, в подальшому, 22.03.2018 року, хотів завантажити на підводу, але був зупинений працівниками поліції та ДП Бібрське лісове господарство. Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду ДП Бібрське лісове господарство в розмірі 4929.00 гривень.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить змінити вирок в частині призначення покарання, застосувавши максимально допустимий санкцією штраф.

Вважає, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, яке відповідає санкції ч.1 ст.246 КК України, але за своїм змістом явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
Звертає увагу колегії суддів, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК України). Проте, суд зобов`язаний індивідуалізувати покарання, яке б було необхідне і достатнє для виправлення засудженого, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Після завершення судового слідства, в суді першої інстанції ОСОБА_7 та стороною захисту зверталась увага суду на всі обставини, які беззаперечно надавали суду підстави для призначення йому м`якшого покарання.
Наголошує, що положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також ч.2 ст.65, ст.66 КК України, ст.ст. 368, 374 КПК України спрямовані на виявлення та врахування обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, свідчать про гуманістичну направленість основного Закону України, кримінального і кримінально - процесуального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі вчинені злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.
Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена й в інших міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року.
Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що, відповідно до ст.67 КК України, обставини, які обтяжують покарання - відсутні.
В той же час, у відповідності до ст. 66 КК України, при призначенні покарання, до обставин, які пом`якшують покарання, слід віднести наступне: обвинувачений, як на досудовому, так і на судовому слідстві, під час допиту його в якості підозрюваного та обвинуваченого визнавав вину у скоєному ним злочині в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, оскільки особисто повідомляв місця, де були залишені речові докази, та інші обставини, що вплинуло на швидке розкриття даного злочину; вживає заходів щодо відшкодування усіх матеріальних та моральних збитків, отриманих потерпілим; раніше не притягувався до кримінальної або іншої відповідальності; позитивно характеризується за місцем проживання; є особою молодого віку, який усвідомив свій єдиний проступок, про що сильно шкодує та намагається своїми діями це довести суду.
В судові засідання 26 липня та 05 листопада 2019 року ОСОБА_7 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду його апеляційної скарги, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, тому суд вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 про законність вироку суду та безпідставність апеляційної скарги, виступ представника потерпілого ОСОБА_6 , який заперечив апеляційну скаргу і просив залишити вирок суду без зміни, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.
Що стосується доводів обвинуваченого щодо призначення йому надто суворого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, яке відповідає санкції ч.1 ст.246 КК України, але за своїм змістом явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, на думку обвинуваченого, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає такі надуманими з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.246 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо покарання, з яким не погоджується ОСОБА_7 , то таке, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції в межах, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та даним, що характеризують його особу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , з врахуванням його особи, є неспроможним оплатити штраф, а відтак призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу суперечило б загальним принципам призначення покарань.
Суд першої інстанції в повній мірі врахував позитивні характеристики обвинуваченого, те, що він є особою молодого віку, вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, раніше не суджений, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та призначив, з врахуванням усіх обставин справи, справедливе покарання, яке, відповідно до ст.51 КК України, визнається менш суворим аніж покарання у виді позбавлення волі.
Незважаючи на обставини, наведені в апеляційній скарзі, а також те, що санкцією ч. 1 ст. 246 КК України, крім обмеження волі, передбачені більш м`які види покарань, такі як штраф та арешт, колегія суддів вважає, що ці види покарань будуть недостатніми для виправлення ОСОБА_7 , та попередження вчинення ним нових злочинів.
А тому зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 підстав для скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє обвинуваченому ОСОБА_7 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3