Провадження №11-кп/801/1429/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2019,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого. Судове рішення вважає незаконним та необґрунтованим. Апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини та відсутність в Україні реального механізму звільнення засуджених від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджено вироком Вінницького обласного суду від 17.04.2001 за ст. 69, ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», ст. 17 ч. 2, ст. 93 п.п. «г», «ж», «з», «і», ст. 222 ч. 1, ст. 223 ч. 2, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму.
Ухвалою Верховного Суду України від 15.11.2001 вказаний вирок щодо засудженого ОСОБА_8 змінено, та постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 22, ч. 2 ст. 223, ч. 3 ст. 142 і п.п. «а, г, е, з, і» ст. 93, ч. 2 ст. 17 і п.п. «г, ж, з, і» ст. 93 КК України (в ред. 1960 року), на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого.

ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

В Україні існує механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Стаття 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість заміни судовим рішенням невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, як таке, що не передбачене законодавством України у сфері кримінальної юстиції і є прерогативою Президента України.

Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів засудженого захисником не наведено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя