ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2552/19 Справа № 204/7392/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80002131, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання вирішено рахувати з 10 жовтня 2017 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м.Дніпрі закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, за наступних обставин.
Як установив суд, ОСОБА_7 07 жовтня 2017 року приблизно о 16.00 год., знаходячись в приміщенні тренерської кімнати спортивного комплексу «Метеор», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Макарова, 27 А, реалізуючи свій раптово виниклий намір на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи повторно, з корисливих мотивів, викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , на загальну вартість 3063,43 грн., при цьому одягнувши спортивну кофту на себе, сховавши таким чином її під свою куртку, а також сховавши спортивні кросівки під раніше одягнену на себе спортивну куртку, з місця вчинення кримінального правопорушення намагався зникнути, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак не отримав можливості розпорядитися чужим майном, що належить потерпілій ОСОБА_9 , з причин, які не залежали від його волі, оскільки з викраденим майном в приміщенні спортивного комплексу «Метеор» був затриманий тренером ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та помякшити його.
Обгрунтовуючи свої вимоги посилається на відсутність в матеріалах провадження аргументації щодо зарахування у строк покарання строку попереднього увязнення з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Вказує, що судом першої інстанції не було в повній мірі взято до уваги обставини, що помякшують покарання, а саме хронічне захворювання та ряд інших факторів.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, рецедив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 02 січня 2015 року з діагнозом: "Специфічний розлад особистості", у період часу, до якого відноситья інкриміноване йому діяння, він не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, по своєму психічному стану в той час він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він має хронічне захворювання та ряд інших факторів щодо його здоровя, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Також не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого щодо незарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення в разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіартичної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений оскаржуваним вироком за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року і призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України йому зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 листопада 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року вказаний вирок залишено без зміни.
Враховуючи зазначені обставини апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_7 попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили в межах того самого провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4