Ухвала

Іменем України
24 жовтня 2019 року
м. Київ

Справа №755/30014/14-к
Провадження № 51-5237зп19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 березня 2017 року по справі № 5-16км17 в порядку глави 33 Кримінального процесуального кодексу України ,
встановив:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 1 ст. 189 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покладено обов`язки передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року вказаний вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначення покарання, постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покладено обов`язки передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 березня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року без змін.
До Верховного Суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд вказаної ухвали у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі Закон України

№ 2147-VIII), яким внесено зміни до КПК України та виключено з тексту цього Кодексу главу 33 (статті 444-456 КПК України).
Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Однак такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності Законом України № 2147-VIII, оскільки згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, враховуючи, що засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд судового рішення Верховним Судом 18 жовтня 2019 року, тобто після втрати чинності главою 33 КПК України, вказана заява не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК Українисуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись п. 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, п. 1 ч. 2 ст. 428, ч. 1 ст. 5, ст. 441 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за заявоюзасудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 березня 2017 року по справі

№ 5-16км17 в порядку глави 33 КПК України.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3