Окрема думка судді ОСОБА_1
стосовно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року по кримінальному провадженню за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року щодо запобіжних заходів, застосованих відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Так, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з тих підстав, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати.
Проте, вважаю, що апеляційна скарга прокурора з огляду на принципи змагальності та рівності сторін у кримінальному провадженні підлягала розгляду.
Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Вважаю, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають оскарженню як стороною захисту, як і стороною обвинувачення.

На мою думку, сторони користуються аналогічними правами відстоювати свою позицію перед безстороннім судом, а тому суд зобов`язаний створити їм рівні процесуальні умови.

Однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Зважаючи на те, що під час апеляційного перегляду рішення суду під час кримінального провадження в суді першої інстанції про застосування запобіжного заходу бере учать і прокурор, при цьому як сторона обвинувачення, так і сторона захисту мають рівні права в можливості, зокрема, знайомитись з матеріалами справи, подавати докази, заявляти клопотання, доводити свою позицію, таке провадження має конкурентні інтереси, так як захист прав обвинуваченого та захист суспільних інтересів, доходжу висновку, що прокурор має право подавати апеляційну скаргу на відповідне рішення.

Більш того, прокурор може подавати апеляційні скарги і на користь обвинуваченого та сторони захисту, що можуть бути перевірені виключно за результатами розгляду по суті.

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1