ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3191/19 Справа № 204/7545/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001447 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
07 грудня 2017 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді шести років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_5 , 19 серпня 2018 року в період часу з 18 години до 18 години 30 хвилин, більш точний час встановити не вдалось можливим, знаходячись в парку «Пам`яті та примирення», розташованому біля проспекту Сергія Нігояна м. Дніпро, побачив раніше йому не знайому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, визначивши майно ОСОБА_9 , як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, підбіг до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривка зірвав з її плеча сумку чорного кольору зі штучної шкіри, в якій знаходились:
- гаманець червоного кольору в середині якого була одна монета номіналом дві гривні, дві монети номіналом одна гривня, три монети номіналом двадцять п`ять копійок, дві монети номіналом п`ять копійок, вісім монет номіналом десять копійок, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності;
- одна медаль з надписом «За долголетний добросовестный труд ветеран труда СССР», яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої;
- пачка з-під цигарок з надписом «Київ Червоний», всередині якої знаходились дві цигарки, яка не представляє для потерпілої матеріальної цінності;
- мобільний телефон марки Samsung SM-J730FM/DS, imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 золотого кольору, який знаходився в чохлі книжці золотого кольору, всередині якого знаходились дві сім карти мобільного оператора «Киівстар» з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 4 533 гривні 60 копійок.
Після чого ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину, з викраденим майном зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4 533 гривні 60 копійок.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просив скасувати вирок суду. В своїх доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що його провина в суді не була доведена, оскільки немає прямих свідків, які можуть підтвердити пояснення потерпілої стосовно того, що саме він зірвав з її плеча сумочку. Також зазначив, що з ним не був проведений жодний слідчий експеримент, а в матеріалах кримінального провадження відсутні його підписи. Також вказав, що при затриманні, добровільно видав мобільний телефон по першій вимозі співробітників поліції
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та ухвалити відносно ОСОБА_5 виправдувальний вирок. В обґрунтування вказує, що вирок суду відносно встановлення винуватості ОСОБА_5 ґрунтується лише на припущеннях, без доведення винуватості останнього в ході судового розгляду. Обвинувачений пояснював суду, що телефон він знайшов на землі та поклав його до кишені, і що крадіжки телефону він не здійснював. При цьому він не може пояснити,чому потерпіла ОСОБА_9 вказує на нього, як на особу, яка вчинила відносно неї злочин. Також при постановленні вироку, суд взяв до уваги покази свідків працівників поліції, які не були безпосередніми свідками, а отримали інформацію зі слів потерпілої.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг та вважав за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши сторони кримінального провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляції обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності його вини в скоєнні інкримінованого йому злочину, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими у суді першої інстанції в їх сукупності доказами.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Так, за показами потерпілої ОСОБА_9 , надані нею у суді першої інстанції, саме ОСОБА_5 на якого вона після скоєння ним відносно неї злочину вказала як на особу який здійснив цей злочин, і саме він зірвав з її плеча сумку, і потім втік. Вона бігла за ним і бачила, як він тікаючи від неї викинув її сумку на землю і побіг далі. В цей час проїжджав патруль поліції, вона їх зупинила і їм вказала саме на ОСОБА_5 , який вчинив проти неї злочин та під час затримання його він видав вкрадений у неї її телефон.
Свідки у суді першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підтвердили обставини затримання ОСОБА_5 після скоєння ним інкримінованого йому злочину і виявлення в нього телефону викраденого у потерпілої ОСОБА_9 .
Надані потерпілою та свідками покази узгоджуються між собою і з дослідженими у суді першої інстанції доказами наявними в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця події з фототаблицею від 19.08.20198 року, де виявлено та вилучено жіночу сумку, гаманець, пачку з сигаретами та медаль, які належать потерпілій ОСОБА_9 , протоколом особистого обшуку ОСОБА_5 від 20.08.2018 року, під час якого виявлено і вилучено у нього телефон марки Самсунг, вартістю, згідно висновку експерт а від 05.09.2018 року, 4533,63грн., який визнаний речовим доказом, та який належний потерпілій ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 19.08.2018 року, де потерпіла ОСОБА_9 також вказала саме на обвинуваченого ОСОБА_5 , який вчинив проти неї злочин.
Отже, покази потерпілої, свідків, та дослідженні у суді першої інстанції докази в їх сукупності спростовують ствердження обвинуваченого та захисника про відсутність доказів доведеності вини обвинуваченого в скоєнні ним інкримінованого йому злочину.
Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість показів потерпілої чи свідків не встановлено, що також спростовує посилання сторони захисту на неправдивість показів потерпілої і ствердження обвинуваченого про не вчинення ним грабіжу відносно ОСОБА_9 .

Є безпідставними також посилання обвинуваченого та захисника в апеляціях як на недопустимий доказ показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказуючи, що вони є працівниками правоохоронних органів, і не були свідками вчинення злочину, оскільки надання ними свідчень узгоджується і не суперечить положенням ст. 65 КПК України, якою передбачено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути свідками, і зазначені свідки до цього переліку не входять та положенням ст.ст. 84-89 КПК України, якими регулюється поняття доказів та їх належність і допустимість. Таким чином, покази свідків з наведених мотивів стороною захисту в апеляціях, не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

З приводу доводів обвинуваченого щодо не проведення з ним слідчих дій, зокрема слідчих експериментів, то колегія суддів, вважає їх також безпідставними і надуманими, так як відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Крім того, чинним законодавством, ст. 42 КПК України, обвинувачений наділений таким правом як заявляти клопотання про проведення процесуальних дій та приймати в них участь. Однак, з матеріалів кримінального провадження не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 скористався вказаними правами, по при те що на досудовому розслідуванні та у суді першої інстанції мав захисника.
Отже доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях, не знайшли свого підтвердження.
За наведених обставин, колегія суддів, вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування вироку та ухвалення виправдувального вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого та захисника, а тому, вважає необхідним у задоволенні їх апеляційних скарг відмовити.

Керуючись ст. ст. 405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001447 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4