КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

26 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , закрито кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про стягнення моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що з часу вчинення злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_10 минуло більше трьох років, останній не заперечує проти закриття кримінального провадження щодо нього з підстави звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а тому, на підставі ст. 49 КК України, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу судді Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності та справу направити в суд першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянти зазначають про те, що незважаючи на те, що порушуючи Правила дорожнього руху, ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості, та при настанні темноти на ділянці інтенсивного руху автомобілів завідомо залишив його в безпорадному стані, в який сам ОСОБА_10 поставив потерпілого та втік з місця події, відносно останнього досудовим розслідуванням не прийнято ніякого процесуального рішення щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 135 КК України.

Крім того, як вказують апелянти, органом досудового слідства, починаючи з 03 травня 2016 року не приймались міри для встановлення особи, яка керувала автомобілем «ЗАЗ» та допустила зіткнення з велосипедистом, що на протязі 2016 по 2019 роки потягло за собою численні скарги потерпілого, в тому числі і скарги до слідчого судді з приводу бездіяльності слідчого щодо не прийняття мір для встановлення винної особи, яка була встановлена лише у 2019 році, про що свідчить відібране 25.01.2019 слідчим ОСОБА_11 перше пояснення ОСОБА_10 , в якому він не зазначав, що звертався до працівників поліції, що були на місці події, або що звертався до районного відділу поліції з визнанням, що ДТП сталося з його участю.

На думку апелянтів, суд, вказуючи про те, що в наданих суду матеріалах відсутні дані, що ОСОБА_10 ухилявся від кримінальної відповідальності, упереджено відкидає доводи потерпілого та захисту з приводу втечі ОСОБА_10 з місця ДТП, а також через бездіяльність слідчого органу по встановленню винної особи на протязі 2016 по 2019 роки не можливості притягнути ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

Також, апелянти звертають увагу, що суд першої інстанції не дослідив матеріали, що є в кримінальному провадженні, а діяв лише з міркування наявності клопотання ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження за перебігом строку давності, і хоча з моменту вчинення правопорушення пройшло три роки, але три роки не пройшли з моменту встановлення винної особи, у зв`язку з чим, як вважають апелянти, відносно ОСОБА_10 не може бути застосована ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки він на протязі майже трьох років ухилявся від кримінальної відповідальності, і таке застосування строку давності суперечить ч. 2 ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого та його представника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Частина 1 ст. 286 КК України, за якою обвинувачувався ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, оскільки за його вчинення передбачене інше, більш м`яке покарання ніж позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно вимог, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
З огляду на наведені вище вимоги закону, суд першої інстанції, своєю ухвалою від 14 червня 2019 року, обґрунтовано закрив кримінальне провадження та звільнив обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, з підстав передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки наявність такої підстави була встановлена під час підготовчого судового засідання.
При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_10 не підлягав звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки ухилявся від слідства або суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перебіг давності, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України, не зупинявся, оскільки в наданих суду матеріалах відсутні відомості про те, що обвинувачений до закінчення строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення ухилявся від кримінальної відповідальності.
Посилання потерпілого та його представника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не звертався до працівників поліції з визнанням своєї участі у вчиненні ДТП, яка мала місце 03 травня 2016 року, а також на те, що органи досудового розслідування до січня 2019 року не вживали заходів для встановлення особи, винної у вчиненні цієї пригоди, незважаючи на чисельні скарги потерпілого, в тому числі до слідчого судді, не можуть служити підтвердженням того, що ОСОБА_10 ухилявся від слідства або суду, оскільки, згідно вимог закону, таке ухилення може мати місце лише у випадку, коли особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення встановлена, однак після цього вона умисно ухиляється від явки до слідчого та місцезнаходження якої невідоме.

Між тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що після встановлення причетності ОСОБА_10 до вчинення даного кримінального правопорушення, останній ухилявся від слідства або суду та оголошувався у зв`язку з цим у розшук.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що досудовим розслідуванням не прийнято ніякого процесуального рішення щодо притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ст. 135 КК України, то вони взагалі не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться, а відповідне судове рішення приймається, лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Оскільки відповідно до обвинувального акта ОСОБА_10 було висунуте обвинувачення лише за ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не мав жодних правових підстав виходити за межі цього обвинувачення та приймати до уваги ті обставини, на які посилаються у своїй скарзі потерпілий та його представник.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 у звязку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.
За таких обставин, за наслідками розгляду поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним прийняти рішення, яким ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року, відповідно до якої суд задовольнив клопотання обвинуваченого; закрив кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнив його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2261/2019
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12
Доповідач - суддя ОСОБА_1