Дата документу 06.08.2019 Справа № 317/1263/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1263/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/890/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Залиське Валківського району Харківської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого водієм вантажного автомобіля у ТОВ «Аграрна транспортна компанія», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду про те, що під час огляду місця події не було виявлено пошкоджень дороги уламків асфальтобетону, а також блок-посту з бетонних блоків є необ`єктивними, оскільки свідки, які перебували в автобусі, пояснили, що огляд ділянки дороги здійснювався лише на місці зіткнення транспортних засобів, а та ділянка, що знаходиться перед місцем зіткнення, не оглядалася, що підтверджується схемою та фототаблицею. Отже, на думку обвинуваченого, огляд місця ДТП проведено неповно, а тому такий огляд є необ`єктивним, що негативно вплинуло на з`ясування причин виникнення ДТП.

Додатковий огляд місця події від 02 лютого 2017 року за його участю проводився на сухій дорозі, що не відповідає умовам під час ДТП. Під час даної слідчої дії понята ОСОБА_10 була відсутня протягом значного часу і її покликали лише після складання протоколу, що впливає на допустимість вказаного доказу. Швидкість руху автомобіля під його керуванням ніколи не встановлювалася експериментально, а для експертного дослідження швидкість була вказана з його слів, що є грубим порушенням методики автотехнічних досліджень та вимог кримінального процесуального закону.

Суд у вироку як на докази його вини послався на протоколи слідчих експериментів за участю водіїв ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Разом з тим, ОСОБА_12 судом безпосередньо допитаний не був, а тому вважати його показання допустимими доказами неможливо.

Також обвинувачений зазначає, що, незважаючи на клопотання сторони захисту, слідчий експеримент за його участю проведений не був, що є порушенням рівності сторін та його права надавати докази.

Під час проведення судової інженерно-транспортної експертизи питання про те, чи міг він уникнути ДТП, не досліджувалося, хоча під час заносу його автомобіль перебував в аварійному некерованому стані, що виключає його відповідальність.

Як орган досудового розслідування, так і суд відмовили в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення комісійної автотехнічної експертизи, чим було порушено його право на захист. При цьому судом також було відмовлено в допиті експертів, які проводили авто технічні дослідження.

Суд не прийняв до уваги доводи сторони захисту про те, що під час огляду місця ДТП, під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , під час додаткового огляду місця події в якості понятих брали участь одні й ті ж особи, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що викликає сумніви в об`єктивності зазначених слідчих дій. Більш того, свідок ОСОБА_14 в суді допитана не була, а тому такі обставини ставлять під сумнів допустимість зазначених доказів.

Крім того, обвинувачений зазначає, що 29 вересня 2016 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України. В подальшому йому повідомлено про підозру за ч.2 ст.286 КК України, після чого обвинувальний акт був направлений до суду. Але при цьому відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до ЄРДР не вносилися і досудове розслідування проводилося за ч.1 ст.286 КК України. Таким чином, прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні, повідомлення про підозру, складання обвинувального акта та направлення його до суду є незаконним, оскільки збирання доказів без внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР прямо заборонено ч.2 ст.214 КПК України. При цьому судовий розгляд даного кримінального провадження також є незаконним, оскільки у ЄРДР фактично не внесені відомості про провадження за ч.2 ст.286 КК України.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений змінив свою апеляційну скаргу та зазначив, що він не оспорює фактичних обставин провадження, доведеності його вини та кваліфікацію його дій, а також вирок суду в частині призначеного покарання, а просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного покарання, оскільки він має неповнолітню дитину.

Захисник до початку апеляційного розгляду також подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2016 році», зазначивши, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні є неповнолітня донька, у зв`язку із чим останній підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році»

Згідно з вироком суду, 29 вересня 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи вантажним сідловим тягачем DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом (цистерна) ОМТ 3SC01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь», на території с.Григорівка Запорізького району Запорізької області, з боку м.Сімферополь в напрямку м.Харків.

В цей же час, у зустрічному йому напрямку рухався автобус БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в салоні якого перебували одинадцять дорослих пасажирів, під керуванням водія ОСОБА_11 .

В попутному з автобусом БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 напрямку, позаду нього, рухався автомобіль ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Під час руху в районі 309 км вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , під час подолання закруглення проїжджої частини вліво, не врахувавши складну дорожню обстановку, допустив занос керованого ним вантажного сідлового тягача на мокрій ділянці проїзної частини та подальший виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 та легковим автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_12 , які рухалися в зустрічному йому напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до яких: п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП №9-71 від 23 лютого 2017 року, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Так, згідно з висновком судової медичної експертизи №5073 від 30 грудня 2016 року, закритий лінійний перелом лівої скроневої кістки, забій кіркових відділів скроневої долі справа, субдуральні гематоми в скроневій області справа і в базальних відділах скроневої області зліва, субарахноїдальний крововилив в тім`яній і скроневій зонах справа, з розвитком лівосторонньої гострої сенсоневральної туговухісті, садно завушної ділянки зліва у ОСОБА_9 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути від ударів об виступаючі предмети всередині салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з врахуванням заявлених до неї змін,

прокурора, який не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що мають значення для правильного вирішення зазначеного питання.

Доведеність вини, кваліфікація дій та призначене обвинуваченому покарання ніким з учасників провадження не оспорюється.

У зв`язку з цим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років і відносно яких вони не позбавлені батьківських прав.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 має неповнолітню доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої він не позбавлений батьківських прав.

Приймаючи до уваги те, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено необережний злочин, який не є особливо тяжким, та на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він має дитину, якій не виповнилось 18 років і відносно якої він не позбавлений батьківських прав, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIІI від 22 грудня 2016 року, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з врахуванням поданих змін, задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України, змінити.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за вказаним вироком суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4