ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/45/19 Справа № 177/409/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000031 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,-

В с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Імісс Курагінського району Красноярського краю Російської Федерації, громадянина України 31 рік, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

На підставі ч.2 ст.5, ч.5 ст.72 КК України (в редакції 2015 року), зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк перебування пiд вартою з 18.01.2017 року по 20.06.2017 року, включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 02.04.2018 року, з розрахунку: один день тримання під вартою ,за один день позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції 2017 року).
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 02 квітня 2018 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він у вечірній час05 січня 2017 року, разом з колишньою дружиною ОСОБА_11 знаходилися за місцем свого проживання в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де між ними на побутовому ґрунті відбулася сварка, внаслідок якої у ОСОБА_7 виникли гостра неприязнь до ОСОБА_11 та умисел на заподіяння їй смерті з цього мотиву.
ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні спальної кімнати вказаного будинку, застосовуючи фізичну силу, умисно, із значною силою завдав ОСОБА_11 , яка стояла до нього обличчям, численних ударів обома кулаками в життєво-важливий орган людини - голову.
Від отриманих ударів потерпіла ОСОБА_11 впала на підлогу, а ОСОБА_7 , умисно, із значною силою завдавав їй приблизно 30-50 ударів кулаками обох рук та ногами в різні ділянки голови, тулубу та кінцівок.
Після цього ОСОБА_7 , з метою позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 , різким рухом руки схопив її за передню ліву поверхню шиї, та почав умисно із значною силою зміщувати органокомплекс шиї спереду назад та зліва праворуч, і послідовно притискати його до шийного відділу хребта, одночасно притискаючи коліном її хребет, тим самим удавлюючи потерпілу, чим викликав механічну асфіксію. Смерть потерпілої ОСОБА_11 настала безпосередньо на місці події в період часу з 19.00 годин по 20.00 годин 05.01.2017 року.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, та виправдати його. Вважає, що його вина у вчиненні злочину доведена не була, судом зроблено невірні висновки, не звернуто неналежної уваги на те, що він свою дружину не вбивав.

- захисник - адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що на протязі всього досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений давав послідовні покази. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що колишню дружину не бив, в той день конфліктів між ними не було. Після 01.01.2017 року спиртні напої не вживав. 05.01.2017 року дружина декілька разів падала, в наслідок чого отримала тілесні ушкодження на тулубі. З дружиною вони прожили у шлюбі 8 років. У них були сварки раніше, але він ніколи кулаками її не бив, сварки виникла з «порожнього». В більшості її накручував її покійний батько. Сварки між ними завжди були словесні. Мотиву вбивати колишню дружину у нього не було. Наміру сховатися від слідства у нього також не було. Коли в ранці 06.01.2017 року він виявив дружину мертвою, то перебував у шоковому стані, і тому поїхав з дому. Не може знайти пояснення, чому нікому не повідомив про смерть ОСОБА_11 .

Зазначає, що під час проведення досудового розслідування до обвинуваченого з боку працівників поліції було застосовано фізичне насилля, від нього вимагали зізнатися у вбивстві колишньої дружини. Факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 підтверджується висновком СМЕ № 136, згідно якого й нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синці зовнішньої поверхні середньої третини правого стегна, задньої поверхні нижньої третини обох стегон, задньої поверхні верхньої третини правової гомілки, які за своїм своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають скороминучі наслідки. Давність тілесних ушкоджень - не менше 5 діб до моменту огляду, але судом цей факт при ухвалені вироку, на його думку,не був прийнятий до уваги.

Вважає, що пояснення обвинуваченого, не тільки не спростовані, але знайшли своє повне підтвердження в матеріалах справи, перевірка доказів у суді виявила повну неспроможність версії слідства.

На думку захисника, покази обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство ОСОБА_12 , підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 105/1 від 03.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_13 в ході слідчого експерименту не розкрив механізм утворення комплексу утворення тілесних ушкоджень на тілі трупу ОСОБА_11 .

Зазначає, що в якості доказів вини обвинуваченого у вироку суд посилається на протокол огляду місця події (том 2 а.с. 7-13), протокол огляду трупа (том 2 а.с. 18-23), висновки судово-медичних експертиз та перелік речових доказів, але, на її думку, не встановлено конкретно, які саме докази підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилається, що у вироку суду однім з доказів вини обвинуваченого є висновок судово- імунологічної експертизи від 02.02.2017 року, згідно якого на фрагменті тканини, змиву речовин бурого кольору, вилучених під час огляду місця події, і спортивних штанях, належних ОСОБА_7 , виявлено сліди крові, походження якої від ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не виключаються (том 2 а.с. 100-105). Вважає, що згідно актів судово- медичного дослідження № 30 та №17, кров потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 належить до однакової групи - групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (том 2 а.с. 97, том 2 а.с. 87-88), хоча судово молекулярна-генетична експертиза у кримінальному провадженні не проводилась, та не вирішувалось питання про встановлення генотипу виявлених слідів крові та чи співпадає виявлений генотип слідів крові з генотипом обвинуваченого ОСОБА_7 , або належить іншій особі.

Зазначене, на думку захисника, не дає можливості зрозуміти, які з них відносяться до обвинуваченого ОСОБА_7 , та які підтверджують його вину.

Крім того вказує, що у якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 суд у вироку посилається на покази свідків. Вважає, що покази свідка ОСОБА_14 , відповідно до ч.4 ст. 97 КПК України, суд повинен був визнати показаннями з чужих слів.

Також вказує, що ніхто із свідків не зміг однозначно і переконливо підтвердити, що був очевидцем вбивства ОСОБА_12 колишньої дружини.

- прокурор просить вирокскасувати, в частині призначеного покарання, та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вважає, що призначене судом покарання є явно несправедливим через м`якість, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 має схильність до насильства та жорстокості, про що, на його думку, свідчить спосіб вчинення злочину - численні побої, тілесні ушкодження (близько 30-50 застосувань фізичної сили) з подальшим удушенням.

Заслухавши суддюдоповідача, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Посилання сторони захисту на недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Апеляційним переглядом встановлено, що судове слідство по справі проведено з дотриманням процесуального закону, а висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Твердження обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах, що жоден з зазначених у вироку доказів не доводить його вини, є безпідставним з огляду на докази, які ретельно досліджені в судовому засіданні.
Так, згідно висновків судово-медичного експерта №105 від 06.02.2017 року, та №105/1 від 03.03.2017 року, смерть ОСОБА_11 наступила від механічної асфіксії при удавленні. При експертизі трупа виявлені вищевказані тілесні ушкодження, які є прижиттєвими, виникли одне за одним незадовго до настання смерті. Ушкодження на тілі трупа у сукупності як такі, що послідовно винили під час удавлення потерпілої, тобто входять у комплекс ушкоджень, які викликали настання механічної асфіксії, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння не виявлено. Настання смерті потерпілої відбулось в проміжок часу 05.01 - 06.01.2017 року з коливанням часу в ту або іншу сторону. Покази ОСОБА_7 , надані під час слідчого експерименту за його участю, не розкривають механізм утворення комплексу тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої.
Тобто експерт зазначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілій, не відповідають висновку судово-медичної експертизи.
Перевіркою наявних матеріалів не встановлено підстав для сумніву в об`єктивності та достовірності висновків судово-медичних експертиз, оскільки вони є належно обґрунтовані, вмотивовані та узгоджуються з сукупністю інших доказів, наявних у вироку.
Так, свідок ОСОБА_15 суду поясняв, що приблизно після 16.00 годин 05 січня 2017 року, він проходив повз будинок АДРЕСА_1 , де проживали Прокоп`єви, та почув крики ОСОБА_11 і побачив крізь вікно бійку в житловій кімнаті, а саме як ОСОБА_7 тримаючи її за волосся наніс руками 3-4 удари по голові своїй дружині, від яких вона впала донизу Також він бачив, як обвинувачений здійснював рухи, схожі на удари ногою.
Показання свідка ОСОБА_15 узгоджуються з результатами огляду місця події і трупа ОСОБА_11 , зазначеними висновками судово-медичної експертизи, та спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.
Крім цього, свідок ОСОБА_16 пояснив, що в січні 2017 року, він та ОСОБА_17 приходили до будинку ОСОБА_7 з метою придбання домоволодіння АДРЕСА_1 . Коли вони підійшли до будинку, їх зустрів ОСОБА_7 , вони разом пройшли всередину, де заходили у всі кімнати крім однієї, в яку обвинувачений їх не впустив сказавши, що там лежить і відпочиває дружина, її будити не потрібно.
Свідок ОСОБА_17 надавав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_16 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2017 р року, вказані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , серед інших осіб впізнали ОСОБА_18 як особу, що показувала їм будинок 06.01.2017року по АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_14 пояснював, що працював раніше в Криворізькому РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області дільничним інспектором, і йому, до вказаної події, декілька разів було доручено проведення перевірки за скаргами про вчинення ОСОБА_7 насильства в сім`ї щодо своєї дружини. На початку січня 2017 року на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_19 та попросив відвідати ОСОБА_11 за її місцем проживання. В цей же день, в обідню пору, він прибув на місце, однак двері будинку йому ніхто не відчинив, вікна в будинку також були зачинені.
Згідно протоколу огляду від 16.01.2017 року, на території домоволодіння по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено поліпропіленову сумку з військовим квитком на ім`я ОСОБА_18 , трудову книжку та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_18 , чек про оплату товарів, білет на потяг від 08.01.2017 року, та серед інших речей футболку захисного кольору зі слідами бурого кольору, майку чорного кольору з кантуванням смужками з плямами бурого кольору, спортивні штани синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору.
Відповідно експертного дослідження від 19.01.2017 року та висновку експерта №17 від 19.01.2017 року, кров ОСОБА_18 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
Відповідно до Акту судово-медичного дослідження №30 від 12.01.2017 року, кров ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
Згідно висновку експерта №44 від 02.02.2017 року, на фрагменті тканини, змивах речовини бурого кольору, вилучених під час огляду місця події, і спортивних штанях, належних ОСОБА_7 , виявлено сліди крові, походження якої від ОСОБА_11 і ОСОБА_7 не виключається.
Отже, на думку колегії суддів, наведеними вище доказами, які є достовірними, належними та допустимими, об`єктивно доведено вину ОСОБА_7 у навмисному вбивстві своєї дружини.
Доводи сторони захисту про те, що у обвинуваченого не було умислу на вбивство потерпілої, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вони спростовані зазначеними вище, належно проаналізованими, у вироку, доказами.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання про умисел на умисне вбивство необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
З наявних матеріалів вбачається, що органами поліції неодноразово проводилися перевірки за скаргами про вчинення ОСОБА_7 насильства до своєї дружини. Вказане спростовує доводи ОСОБА_7 , що у нього з дружиною ніколи не було конфліктів, що вона не скаржилась на нього в органи поліції.
Враховуючи значну кількість нанесених тілесних ушкоджень потерпілій, їх характер та локалізацію в життєво важливі органи, поведінку обвинуваченого після скоєного, який покинув місце злочину та зник, колегія суддів вважає, що судом вірно встановлено наявність умислу саме на вбивство своєї дружини в діях ОСОБА_7 .
Аналізуючи доводи сторони захисту про те, що по справі не було проведено молекулярно-генетичну експертизу для встановлення належності слідів крові, виявлених на речах обвинуваченого, оскільки у нього та потерпілої встановлено однакову групу крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ), а тому не встановлено кому саме належать виявлені сліди крові, колегія суддів зазначає, що висновки судово- медичних експертиз, проведені по справі, повністю підтверджують належність в знайдених слідах крові на речах обвинуваченого, як його крові, так і крові потерпілої.
Доводи захисника про те, що пояснення свідка ОСОБА_14 необхідно визнати неналежними, оскільки вони з чужих слів, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки, згідно ст. 97 КПК України, ці покази з чужих слів, визнаються належним доказом, оскільки узгоджуються із сукупністю наведених вище доказів.
Щодо твердження захисника про застосування до обвинуваченого під час проведення досудового розслідування з боку працівників поліції фізичного насильства, що, на її думку, підтверджується висновком СМЕ про наявність у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, за заявою обвинуваченого було проведено службову перевірку, за результатами якої не було встановлено застосування до ОСОБА_7 недозволених методів ведення слідства працівників поліції.
Порушень кримінального процесуального закону, в ході досудового та судового слідства, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у навмисному вбивстві своєї дружини за вказаних вище обставин, встановлена в повному обсязі та підтверджена належними, допустимим та достатніми доказами, які належно проаналізовані, та правильно викладені у вироку.

Аналізуючи доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, колегія суддів зазначає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що призначений судом обвинуваченому вид і розмір покарання за скоєна, в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є осудним, з місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштований.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Досягнення виправлення засудженого допускає усунення суспільної небезпечності особи, тобто такий вплив покарання, внаслідок якого у винного з`являється схильність до законослухняної поведінки. Сам по собі факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільстві.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З врахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 11 років, - є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже,колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в їх сукупності, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора,відповідно, колегією суддів, не встановлено.

Враховуючи, що злочин, за який засуджено ОСОБА_7 вчинено ним до 20 червня 2017 року і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування останньому строку попереднього ув`язнення у строк покарання, застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Тому чином, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 05 серпня 2019 року, в строк відбування покарання, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів. -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 05 серпня 2019 року, включно, в строк відбування покарання, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4