Справа № 128/843/19
Провадження №11-кп/801/723/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.04.2019, якою задоволено заяву та замінено засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2016 за ч. 2 ст. 187 КК України, на більш м`яке покарання обмеження волі, на залишок невідбутого строку покарання 2 роки 4 місяці 3 дні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Задовольняючи заяву ОСОБА_7 , суд обґрунтував своє рішення тим, що враховуючи поведінку ОСОБА_7 під час відбування покарання, а саме наявність 4 заохочень протягом останнього року відбуття покарання, його працевлаштування в установі та характеристику, надану установою відбуття покарання, що свідчить про підтримання ним соціально-корисних зв`язків, участь в диференційованих програмах виховного впливу, а також ставлення ОСОБА_7 до вчиненого злочину, в якому він вину визнав та розкаявся у вчиненому, він об`єктивно довів перед судом, що своєю сумлінною поведінкою став на шлях виправлення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 . Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах обмеження волі. Суд не врахував позицію адміністрації Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», яка 25.06.2017 відмовила засудженому у клопотанні про замшу невідбутої частини покарання на більш м`яке та 25.12.2018 відмовила засудженому у клопотанні про умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 ,який просив ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що слід задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Мотиви Суду
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий:
05.10.2005 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 24.01.2006 по відбуттю строку покарання;
18.07.2007 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
31.01.2008 Фастівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
25.08.2011 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. Звільнився 25.11.2011 по відбуттю строку покарання;
На даний час відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду від 15.04.2016, яким його засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахований час перебування в місцях попереднього ув`язнення з 25.01.2015 по 24.06.2016 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 Кримінального кодексу України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконані законних вимог адміністрації установи виконання покарання, відсутності порушень дисципліни, товариському ставлення до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Так, засуджений ОСОБА_7 під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуванні строку покарання, а саме: 25.08.2017. Комісією установи встановлено, що засуджений не став на шлях виправлення, а тому згідно з протоколом №25 від 04.09.2018 прийнято рішення про відмову засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким. У зв`язку з цим, засуджений самостійно звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з відповідним клопотанням.
Приймаючи рішення про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, судом не взято до уваги, що останній в установі виконання покарань за трудовим договором працевлаштований лише з 12.02.2019, неодноразово судимий, а вчинені ним злочини є тяжкими і були поєднані з насильством небезпечним для життя чи здоров`я.
Також, судом не взято до уваги, що відповідно до характеристики від 12.04.2019 ОСОБА_7 характеризується посередньо, не приділяє необхідності дбайливого ставлення до майна установи, достатніх навичок для самостійного виконання робіт з самообслуговування не має, вину в скоєному злочині згідно вироку не визнав. Аналогічні відомості містяться у попередніх характеристиках, що знаходяться в особистій справі засудженого, хоча суд в своїй ухвалі зазначає інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України однією з цілей покарання є запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, відбування покарання у виді обмеження волі, передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів.
Отже, Судом не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах обмеження волі.
Крім того, не врахована позиція адміністрації Державної установи «Вінницька виправна колонія (No86)», комісія якої 25.08.2017 відмовила засудженому у клопотанні перед судом про замшу невідбутої частини покарання на більш м`яке та 25.12.2018 відмовила засудженому у клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення, так як засуджений не став на шлях виправлення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, неповнота судового розгляду, тому з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.04.2019, якою задоволено заяву та замінено засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2016 за ч. 2 ст. 187 КК України, на більш м`яке покарання обмеження волі, на залишок невідбутого строку покарання 2 роки 4 місяці 3 дні скасувати.
Відмовити засудженому ОСОБА_7 у задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4