Провадження № 11-кп/4820/547/19
Справа № 676/7148/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000726 від 04.05.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Камянець-Подільського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степанівка, Чемеровецького району, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, пенсіонера, інваліда першої групи загального захворювання, судимого:
15 травня 2018 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом за ч.1, ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн, на підставі ухвали Хмельницького апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року вирок суду змінено: на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання, виключено з вироку суду посилання про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді вісімсот п`ятдесят гривень штрафу, що становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 дванадцять тисяч гривень моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.

Диски з відео та звукозаписом конфлікту ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

За вироком суду, ОСОБА_7 4 травня 2018 року о 10 год. в АДРЕСА_1 , через довготривалі неприязні відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 два удари кулаком в область живота з переду, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області черевної стінки справа в верхньому та нижньому квадрантах, які відносяться легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року відносно нього та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
При цьому вказує, що ухвалою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_10 від 04.04.2019 р. безпідставно було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору та вчинити ряд дій необхідних для судового розгляду, проте такі клопотання судом були відхилені.
Без наявності вироку суду, який набрав законної сили, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, що є порушенням принципу невинуватості.
Всупереч вимогам ст.ст. 128, 314, 315 КПК України, ст.ст. 175-177, 180 ЦПК України суд прийняв позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, чим судом, без судового розгляду, було визнано, що ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження судом не було встановлено дійсних та об`єктивних обставин справи.
Докази, які б підтверджували вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відсутні.
Судом першої інстанції не було розглянуте клопотання обвинуваченого та його захисника про визнання доказів недопустимими у зв`язку з порушенням права на захист під час досудового розслідування. Не були задоволенні клопотання про виклик свідків, витребування медичних документів та призначення по справі відповідних експертиз, що свідчить про грубе порушення судом права обвинуваченого на захист та принципу рівності сторін.
Заявлений повторно відвід судді ОСОБА_1 не був направлений іншому судді для розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05.07.2019 р. відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження за відсутністю події злочину в інкримінованому ОСОБА_7 діянні за ознаками ч.1 ст.125 КК України.
Зазначає, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 від 04.05.2018 року не визначено складу прокурорів та відсутній підпис реєстратора в особі начальника слідчого відділу ОСОБА_11 , яка не мала права бути реєстратором відомостей в ЄРДР. Тому така реєстрація є незаконною і по фабулі справи не можна було проводити слідчі дії. З цих підстав усі докази у кримінальному провадженні є неналежними, у тому й числі клопотання слідчого ОСОБА_12 про призначення судово-медичної експертизи, ухвала слідчого судді з цього питання та висновок експерта. Спірним є твердження про те, що ОСОБА_7 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, оскільки таких даних у реєстратора не було.

При освідуванні потерпілої ОСОБА_9 в міському травмпункті в неї виявлено забій передньої черевної стінки, ознаки хронічного холециститу, що не свідчить про наявність у неї легких тілесних ушкоджень. Тому можливе діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України.
Суд прийшов до помилкового висновку про те, що доводи сторони захисту про те, що потерпіла сама собі спричинила тілесні ушкодження не ґрунтуються на досліджених судом доказах та є надуманими.
Всупереч вимог ст.ст. 92-94 КПК України, суд прийняв як належний доказ аудіозапис події.
Як встановлено з показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 потерпіла показувала їм синці на животі через день, два або пізніше, що свідчить про те, що покази цих свідків є недостовірними та вони не спростовують можливості самоспричинення потерпілої собі двох синців. Крім того свідки ОСОБА_15 , колишній співробітник та ОСОБА_16 , рідна сестра потерпілої не бачили того, як ОСОБА_7 наніс потерпілій два удари кулаком в живіт.
Суд безпідставно відмовив у клопотанні про призначення додаткової судово-медичної експертизи.
Оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є недоведеною, відсутні були підстави у суду для стягнення на користь потерпілої моральної шкоди.
Судом першої інстанції не було розглянуте клопотання обвинуваченого та його захисника про визнання доказів недопустимими у зв`язку з порушенням права обвинуваченого на захист під час досудового розслідування та порушення КПК України прокурором ОСОБА_17 .
Крім того захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про малозначність злочину, який інкримінується у вину ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_18 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про розгляд справи повідомленні у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та вказав, що не заподіював потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що з 2014 року з ОСОБА_19 перебуває у неприязних відносинах, у суді вирішуються спори щодо їх нерухомого майна. 4 травня 2018 року о 10 год., згідно рішення суду мала проводитись експертиза житла, вона зайшла у двір будинку з експертом ОСОБА_15 . Перед входом у двір вона включила диктофон, щоб фіксувати всі події на аудіо запис, так, як очікувала, що обвинувачений може вчинити провокації чи побити її. ОСОБА_7 впустив в будинок експерта ОСОБА_15 , а їй заборонив проходити. При спробі зайти в будинок, ОСОБА_7 умисно наніс їй два удари кулаком правої руки у живіт. Вона стала кричати і на крики звернув увагу сусід ОСОБА_20 і ОСОБА_14 , які стояли у сусідньому дворі. Після інциденту вона викликала поліцейських, а пізніше поїхала у травмпункт, оскільки відчувала різку біль у правому боці живота, після цього проходила ОСОБА_21 та зверталася до терапевта. Потерпіла просила призначити обвинуваченому максимальне покарання та стягнути моральну шкоду спричинену кримінальним правопорушенням.

Свідок ОСОБА_20 у суді підтвердив, що по сусідству проживають ОСОБА_22 , які конфліктують через спір про житло. В травні 2018 року ОСОБА_9 прийшла до житла з експертом, який зайшов в будинок, а обвинувачений та потерпіла стояли при вході поруч. Далі, він почув як потерпіла кричала. Через день, чи два ОСОБА_9 розповіла йому, що кричала, оскільки обвинувачений наніс їй два удари в живіт, при цьому, потерпіла показала йому два синяки.

Аналогічні свідчення у суді дав свідок ОСОБА_14 , який підтвердив, що в травні 2018 року працював в дворі у ОСОБА_20 , чув крик потерпілої, яка розповідала їм, що ОСОБА_7 вдарив її. Пізніше потерпіла показувала йому синяки, які були у неї на животі.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_9 4 травня 2018 року до неї зателефонувала ОСОБА_9 , яка повідомила, що її побив обвинувачений. Бачила у сестри на тілі синці, в її присутності потерпілу оглядав травматолог.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що 4 травня 2018 року він на визначений час приїхав до ОСОБА_22 , так як проводив експертизу і необхідно було оглянути територію будинковолодіння та зробити фотознімки. Біля двору його зустріла потерпіла, але обвинувачений не хотів її впускати у житло. Коли він оглядав і фотографував житло, то почув крики потерпілої, вона стала кричати і жалілась йому, що обвинувачений вдарив в живіт. Ці події також спостерігали сусіди ОСОБА_22 , свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Пізніше приїхали поліцейські, була сестра потерпілої та її чоловік, та ще два чоловіка. В будинку був ОСОБА_25 , який переглядав якійсь документи.

Судом критично оцінені свідчення свідка ОСОБА_25 , який переконував суд, що бійки між обвинуваченим та потерпілою не було, оскільки цей свідок перебуває у дружніх відносинах з обвинуваченим, а його свідчення спростовані потерпілою, іншими свідками та дослідженим у суді висновком експертизи та іншими доказами в сукупності.

Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується:

- Заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.05.2018 р., з яких видно, що 4 травня 2018 року, у день вчинення злочину, потерпіла відразу ж після події звернулася до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7

- Висновком судово-медичної експертизи № 243 від 10 травня 2018 року відповіднго до якого у потерпілої ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 2-х синяків в області черевної стінки справа в верхньому і нижньому квадратах, які утворилися 4 травня 2018 року внаслідок ударів тупими твердими предметами, за умов і в термін вказаних в обставинах справи, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

-Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 447 від 12 вересня 2018 року згідно якого тілесні ушкодження могли утворитись у час та спосіб, за обставин про які розповіла потерпіла ОСОБА_9 у допиті від 4 травня 2018 року, додатковому допиті від 21 червня 2018 року з додатками двох фото.

-Протоколом огляду від 14 вересня 2018 року, відповідно до якого вилучено DVD-R-диск з файлом аудіо запису подій, які мали місце 4 травня 2018 року під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . З прослуханого у суді звукозапису слідує, що між обвинуваченим та потерпілою відбувся конфлікт, в ході якого чути, що потерпіла відразу ж скаржиться про її побиття і нанесення їй в живіт двох ударів, що об`єктивно відтворює хід подій, які мали місце 4 травня 2018 року та підтверджує вину обвинуваченого.

Суд відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94 КПК України дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, та прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Враховуючи викладене безпідставними є доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що суд прийшов до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та що судом не були встановлені дійсні обставини справи.

Не впливають на законність вироку суду твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ухвалою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_10 від 04.04.2019 р. безпідставно було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 .
В ухвалі Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 квітня 2019 року судом обґрунтована відмова у задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст.ст. 75-80 КПК України рішення суду про відмову узадоволенні клопотання захисника обвинуваченого про призначення експертиз не може бути підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість судді.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що в судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору та вчинити ряд дій необхідних для судового розгляду, проте такі клопотання судом були відхилені, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Під час підготовчого судового засідання судом першої інстанції перевірялася відповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України вимогам ст.291 КПК України. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору судом не встановлено, тому не могло бути задоволеним клопотання обвинуваченого та його захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про те, що без наявності вироку суду, який набрав законної сили, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, що є порушенням принципу невинуватості.
Вимоги щодо змісту обвинувального акту містяться у ст. 291 КПК України.
Зокрема відповідно до п.п. 2, 3, 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зазначення таких відомостей вимагають положення ст.291 КПК України, що не вказує на порушення судом принципу невинуватості.
За ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 звернулася з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оскільки неправомірними діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_9 була заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9 .

Отже безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що всупереч вимогам ст.ст. 128, 314, 315 КПК України, ст.ст. 175-177, 180 ЦПК України суд прийняв позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, чим судом, без судового розгляду, було визнано, що ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що протокольною ухвалою від 03.12.2018 року суд відповідно до ст.89 КПК України відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про визнання доказів недопустимими, оскільки таке клопотання було передчасним.
Судом першої інстанції відповідно вимог ст.94 КПК України всебічно, повно й неупереджено досліджені усі обставини кримінального провадження надана належна оцінка кожному доказу по справі з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тому необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника на те, що судом першої інстанції не було розглянуте клопотання обвинуваченого та його захисника про визнання доказів недопустимими у зв`язку з порушенням права на захист під час досудового розслідування.

Щодо заяви обвинуваченого ОСОБА_7 від 04 липня 2019 р. про відвід судді ОСОБА_1 , колегія судді зазначає, що у заяві обвинувачений виклав свої мотиви не погодження з ухвалою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_10 від 04 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1 .
Таким чином, оскільки судом питанння про відвід судді ОСОБА_1 уже вирішувалося, не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про те, що заявлений повторно відвід судді ОСОБА_1 не був направлений іншому судді для розгляду.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те що реєстрація кримінального правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000726 від 04.05.2018 року є незаконною і по фабулі справи не можна було проводити слідчі дії та що з цих підстав усі докази у кримінальному провадженні є неналежними.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. (ч.2 ст.214 КПК України).

У ч. 5 ст. 214 КПК України, Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженому Наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139 визначені відомості, які вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань та хто є реєстраторами реєстру.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 04 травня 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушеня за ч.1 ст.125 КК України.

Витяг з ЄРДР за №0000726 відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить усі необхідні відомості.

У кримінальному провадженні визначено групу прокурорів та слідчі.

Підстав вважати, що реєстрація кримінального правопорушення в ЄРДР за №0000726 від 04.05.2018 року є незаконною, у зв`язку з чим докази у кримінальному провадженні є неналежними, колегія суддів не вбачає.

Твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що виявлені в потерпілої ОСОБА_9 в міському травмпункті ушкодження та хвороба, не свідчить про наявність у неї легких тілесних ушкоджень спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 ; висновком судово-медичної експертизи № 243 від 10 травня 2018 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 2-х синяків в області черевної стінки справа в верхньому і нижньому квадратах, які утворилися 4 травня 2018 року внаслідок ударів тупими твердими предметами, за умов і в термін вказаних в обставинах справи, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 447 від 12 вересня 2018 року, згідно якого тілесні ушкодження могли утворитись у час та спосіб, за обставин про які розповіла потерпіла ОСОБА_9 у допиті від 4 травня 2018 року, додатковому допиті від 21 червня 2018 року з додатками двох фото.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про про те, що потерпіла сама собі спричинила тілесні ушкодження оскільки суд першої інстанції правильно вказав у вироку, що такі твердження не ґрунтуються на досліджених судом доказах та є надуманими.
Не спростовують висновків суду твердження захисника обвинуваченого про те, що всупереч вимог ст.ст. 92-94 КПК України, суд прийняв як належний доказ аудіозапис події.
Аудіо запису подій, які мали місце 4 травня 2018 року під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який зафіксований на DVD-R-диску, суд першої інстанції дав належну оцінку відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності та у сукупності з іншими доказами, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав визнавати вказаний доказ неналежним колегія суддів не вбачає.

В матеріалах кримінального провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в достовірності показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які узгоджуються з іншими доказами по справі, а тому необґрунтованим є посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про те, що покази зазначених свідків є недостовірними та не спростовують можливості самоспричинення потерпілої собі двох синців.

Не заслуговують на увагу доводи захисника обвинуваченого про те, що суд безпідставно відмовив у клопотанні про призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки у кримінальному провадженні були проведені судово-медична експертиза та додаткова судово-медична експертиза, за результатами проведення яких були вирішенні поставлені судом запитання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав пенсійний вік та наявність інвалідності.

Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину ОСОБА_7 повторно.

Також при призначенні покарання суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, судимий, обвинувачений є інвалідом, хворіє, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; з потерпілою не примирився, вибачень не просив.

Тому суд прийшов до правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів буде покарання у виді максимального штрафу зазначеного у санкції статті.

Вирок суду є законним та справедливим і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: