Постанова
Іменем України

10 вересня 2019року

м. Київ
справа № 235/10531/15-к
провадження № 51-6458 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 навирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 рокуза обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 23 листопада 2011 року вироком Марїнського районного суду Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 28 травня 2012 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 304 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному окремо, в строк покарання строк попереднього ув`язнення період з 17 листопада 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду першої інстанції, в кінці серпня 2015 року, в нічний період доби, ОСОБА_7 , проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де знаючи, що в приміщенні літньої кухні зберігається цінне майно, діючи таємно, повторно, проник до вказаного приміщення, звідки викрав велосипед марки «WinnerPanthersportseries», вартістю 2 264,91 грн, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначену суму.

Крім того, 17 жовтня 2015 року, о 14.45 год, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, знаходячись на пасовищі, розташованому на відстані 200 метрів на північ від вул. Металургів м. Красноармійська Донецької області, розподіливши між собою ролі, підбігли ззаду до пастуха ОСОБА_10 , який в той час випасав корів, та ОСОБА_8 завдав йому скляною пляшкою одного удару в потиличну область голови, від якого пляшка розбилась, але не спричинила тілесних ушкоджень потерпілому. Після чого, ОСОБА_7 повалив ОСОБА_10 на землю обличчям до низу, а ОСОБА_8 наказав натягнути на голову пастуха шапку, щоб він не зміг побачити нападників. Потім, ОСОБА_7 заздалегідь заготовленими мотузками зв`язав руки та ноги ОСОБА_10 , та утримуючи потерпілого обличчям до землі, притискаючи коліном в спину, висловив погрозу вбити його, що потерпілий сприйняв реально і, побоюючись за своє життя, виконав вимоги нападників. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відігнали зі стада одну корову, що належить ОСОБА_11 , чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на суму 5 250 грн.
Крім того, в ніч з 24 на 25 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, підійшли до приміщення складу, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 , розташованому по АДРЕСА_4 . Після чого, таємно, повторно, шляхом пошкодження металевим ломом вхідних дверей, проникли в приміщення вказаної будівлі, звідки викрали належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 8 638,48 грн.

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 27 лютого 2018 рокувирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінив, зазначивши в мотивувальній частині вироку при викладенні обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК, визнаного судом доведеним, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спрямовані на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. В решті вирок залишено без змін.
Судові рішення щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку не оскаржуються.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляду у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень внаслідок суворості. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що дії засудженого ОСОБА_7 не вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК, оскільки відсутні докази на підтвердження умислу та змови засуджених на вчинення нападу із застосуванням психічного або фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а тому їх дії за цим епізодом слід кваліфікувати, як грабіж. Також, на думку захисника, суди дійшли помилкового висновку про вчинення ОСОБА_7 крадіжки зі складу за попередньої змовою з ОСОБА_8 , тому таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб слід виключити з його обвинувачення. Вважає визначену ОСОБА_7 міру покарання надмірно суворою, оскільки він щиро розкаявся та своїми діями вказував, що став на шлях виправлення.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковано правильно.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК.

Свої висновки про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, суд правильно обґрунтував показаннями самих засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не заперечували, що в жовтні 2015 року з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , напали на пастуха ОСОБА_10 ; показаннями потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких під час нападу засуджені вдарили його пляшкою по голові, поклали на землю й погрожували вбивством, що він сприймав реально, тому лежав мовчки і чекав поки вони підуть; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що в жовтні 2015 року купляли в засуджених корову, а також даними протоколів огляду місця події та додаткового огляду місця події під час проведення яких було вилучено фрагменти битого скла від пляшки та два відрізки мотузки, котрою зв`язували ОСОБА_10 ; даними протоколів слідчих експериментів під час яких засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 детально відтворили обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 , зокрема, як домовилися викрасти на пасовищі корову для чого взяли скляну пляшку, котрою ОСОБА_8 завдав пастуху удару по голові, а ОСОБА_7 натягнув йому шапку на очі, повалив на землю та зв`язав.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивних підстав недовіряти показанням потерпілого та відомостям, що містяться в протоколах слідчих експериментів, у суду не було.
Доводи захисника про відсутність у діях засудженого ОСОБА_7 ознак розбою, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння за ст. 186 КК як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є безпідставними.

Так, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

При відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я. При цьому, висловлена винною особою під час розбою погроза вбивством направлена на утворення в потерпілого враження, що у разі протидії винній особі або невиконанні її вимог, ця погроза буде реально реалізована. Погроза вчинити вбивство під час розбою повністю охоплюється диспозицією ст. 187 КК.

Отже, судом першої та апеляційної інстанцій, за результатами дослідження доказів у провадженні, беззаперечно встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, а саме погрозою вбивством, яка мала реальний характер, сприймалася потерпілим, як така, що дійсно може бути реалізована.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що спростовує доводи скарги захисника про відсутність в засудженого умислу на вчинення нападу із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазначала нападу через відсутність в потерпілого тілесних ушкоджень.
Таким чином, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, мав місце розбій, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.
Доводи про відсутність умислу на вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що засуджені під час здійснення нападу на потерпілого діяли узгоджено між собою, згідно розподілених ролей, відповідно до яких ОСОБА_8 завдав потерпілому удару по голові, а ОСОБА_7 повалив потерпілого на землю, зв`язав його та висловив погрозу вбити, яку потерпілий сприйняв реально, тому опору не чинив. Вказане свідчить про те, що дії засудженого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за такою ознакою, як вчинення розбою з прямим умислом за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 187 КК.

Також, спростовуються даними протоколів слідчих експериментів доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» за епізодом вчинення крадіжки майна ОСОБА_9 з приміщення складу, під час проведення яких засуджені, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 особисто підтвердили та детально відтворили всі обставини вчинення злочину у співучасті, а також способи збуту викраденого.
Таким чином, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК.

Судові рішення у цій частині є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 374 КПК.

При обранні покарання ОСОБА_7 , суд вірно та відповідно до вимог закону врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, не працює, характеризується посередньо, а обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання відсутні.
Обране ОСОБА_7 покарання призначене в межах санкцій статей, за які його засуджено, відповідає вчиненому і є необхідним та достатнім для попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним вчиненим протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку апеляційним доводам, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та, навівши належні й достатні мотиви спростування, правильно визнав їх необґрунтованими.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3