КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ІТТ ГУ НП у м. Києві матеріали контрольного провадження кримінального провадження № 003900 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України, за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурорів ОСОБА_8
ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
захисників ОСОБА_7
ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 4 листопада 2019 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, КПК України, просять скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 та звільнити його з-під варти.
В апеляційній скарзі захисники посилаються на те, що ухвала суду є необґрунтованою та невмотивованою, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_5 станом на 6 вересня 2019 року перевищив 12 місяців.
Окрім того, на переконання захисників, до обвинуваченого ОСОБА_5 повинні бути застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень до 20 червня 2017 року, а з урахуванням екстрадиційного арешту з РФ, вже без вироку суду він відбув 6 років та 30 днів покарання, що майже дорівнює максимальному строку покарання у виді 7,5 років позбавлення волі, яке передбачено ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України.
В запереченнях прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 просить у задоволенні апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити, обґрунтовуючи вимоги тим, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є невмотивованою та безпідставною, оскільки захистом не було наведено жодної обставини, яка б спростовувала надані стороною обвинувачення докази в обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку обвинуваченого та захисників на підтримання апеляційної скарги, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Так, згідно з матеріалами, які надійшли на адресу апеляційного суду, в провадження Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 4 листопада 2019 року включно.
Суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, у даному конкретному випадку підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є небезпідставною, про що свідчить спрямування обвинувального акту до суду. Вирішення питання щодо додержання процедури вручення підозри ОСОБА_5 на даний час є передчасним та підлягатиме оцінці в нарадчій кімнаті складом суду присяжних при ухваленні остаточного процесуального рішення.
Окрім того, суд першої інстанції, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, встановив наявність ще й інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми. Так місцевий суд дійшов висновку про наявність у контексті кримінального провадження певного ступеню ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який хоч і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останнього, який перебуває в статусі обвинуваченого знову повідомлено про підозру, суд дійшов висновку, що ризик ухилення ОСОБА_5 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого не надано.
Також судом першої інстанції враховано, що на даний час тільки розпочато з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, у зв`язку з чим продовжує існувати можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків, що також свідчить про можливість перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.
Судом також враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, міцність його соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушеннях, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який хоча і має міцні соціальні зв`язки, раніше перебував у розшуку в іншому кримінальному провадженні та на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого під час перебування у розшуку, дійшов обґрунтованого висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Окрім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за вказаних обставин наявний ризик ухилення обвинуваченого від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним.

При цьому, на думку колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, на що обґрунтовано послався суд в ухвалі, яка наразі оскаржується.

Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, про що й зазначив суд першої інстанції в ухвалі, а тому, на переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про можливість обвинуваченого перешкодити виконанню завдань кримінального провадження є небезпідставним.

Колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та вирішення питання доведеності вини, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів.
За таких обставин, на думку колегії суддів, гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою обвинуваченого дотримані.

Що ж стосується питання достатності і безспірності доказів винуватості обвинуваченого, на відсутність яких посилається сторона захисту, то воно вирішується судом на інших стадіях судового провадження.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені, а за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, на що вказує характер протиправних дій, в яких ОСОБА_5 обвинувачується, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Доводи сторони захисту з посиланням на положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, про те, що він фактично відбув максимально можливе покарання, передбачене санкцією частини статті за особливо тяжкий злочин, є безпідставними, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано нормами КК України при призначенні покарання, і в даному випадку продовження запобіжного ув`язнення не виконує фактично завчасного виконання вироку.

Доводи сторони захисту стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 заслуговують на увагу, проте, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість його перебування в умовах слідчого ізолятора або ІТТ, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, на що також обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Твердження захисників про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, те, що він раніше не судимий, має гарну репутацію, на переконання колегії суддів, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_5 перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисників не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , до 4 листопада 2019 року включно, - залишити без змін, апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _____________________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3