Ухвала
Іменем України
18 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 335/7270/17

провадження № 51- 5730 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого інженером електронної техніки ТОВ «Капітель Л.Т.Д.», раніше не судимого, - засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 КК України на строк 6 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 змінено - пом`якшено йому покарання до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, приблизно в кінці березня 2017 року, в денний час, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, зателефонував невстановленій особі на ім`я ОСОБА_5 , та замовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Після чого ОСОБА_4 , згідно домовленості з останнім, приїхав на власному автомобілі «ЗАЗ ДЕО» державний номерний знак НОМЕР_1 в район вул. Чумаченко у м. Запоріжжя, де отримав від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_5 особливо небезпечний засіб канабіс загальною масою 292, 657 грам в перерахунку на суху речовину, після чого передав йому 5800 грн.
В подальшому ОСОБА_4 , незаконно зберігаючи при собі зазначений наркотичний засіб, перевіз його на власному автомобілі «ЗАЗ ДЕО» державний номерний знак НОМЕР_1 до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , де розфасував його у 57 поліетиленових зіп-пакетів й 2 поліетиленових пакети та зберігав його з метою подальшого незаконного збуту.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки не в повній мірі врахував дані про його особу, а також характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд при ухваленні рішення не надав належної оцінки матеріалам кримінального провадження та не обгрунтував своєї позиції щодо пом`якшуючих обставин, зазначених у ст. 69 КК України, які, на його думку, не могли слугувати підставою для зменшення покарання.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали апеляційної інстанції, цей суд, пом`якшуючи ОСОБА_4 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, суд апеляційної інстанції зважив на те, що ОСОБА_4 має позитивну характеристику за місцем роботи і проживання, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, має постійне місце проживання, будь-яких негативних наслідків в результаті вчиненого злочину не настало. Обставин, які б обтяжували покарання не встановлено.
З огляду на наведене, апеляційний суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Доводи прокурора про те, що під час апеляційного розгляду судом не було проведено допиту ОСОБА_4 з метою встановлення в чому саме він визнає свою вину, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 відмовився від усіх доводів своєї апеляційної скарги та в повному обсязі визнав свою вину, а відтак судова колегія виходила зі встановлених судом першої інстанції обставин, зазначених у вироку.
Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень ст. ст. 370, 419 КПК України із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 , судового рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали і положення закону, якими він керувався.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни судового рішення апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3