Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3678/18
Провадження №: 1-кс/332/1018/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 р.

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-СВ» в особі директора ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002212 від 24.10.2018 р., -

В С Т А Н О В И В:
Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Розвиток-СВ» (далі ТОВ «РОЗВИТОК-СВ») в особі директора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002212 від 24.10.2018 р.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 накладено арешт на вантажний автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/н НОМЕР_2 , вантаж металобрухт, що у ньому знаходився, та які поставлені на спеціалізовану охоронювану промислову площадку; дві товаро-транспортні накладні від 23.10.2018 р., видані на автомобіль та напівпричіп на ім`я ОСОБА_7 , в яких вказана вага брутто 39,7 тон, договір поставки №18/02403 від 01.02.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» та ТОВ «Розвиток-СВ» на 3 аркушах, акт обстеження №79-17 від 19.12.2017 року на 2 аркушах; копію свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 від 23.09.2016 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на спеціалізований напівпричіп д/н НОМЕР_2 ; ключі від автомобілю DAF д/н НОМЕР_1 , шляхом заборони використання, та розпорядження даним майном.

Заявник вказує, що арешт на вищевказане майно накладався з метою збереження та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, вилученого під час огляду місця події 23.10.2018 року, використаного як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а також як на таке, що зберегло на собі сліди злочину, а також у зв`язку з тим, що металобрухт вагою 39,7 тон нібито набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Заявник вважає, що на теперішній час у застосуванні арешту майна відпала потреба виходячи з того, що у кримінальному провадженні №0002212 відсутні відомості про незаконність здійснення операцій з арештованим майном, а саме відсутні докази демонтажу обладнання ПАТ «ЗЗБК №1», зловживання посадовими особами ПАТ «ЗЗБК №1» своїм службовим становищем з причин непідтвердження наявності за адресою м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1Б будь-якого нерухомого чи рухомого майна, що належить зазначеному підприємству, а тому просить скасувати арешт майна в порядку ст. 174 КПК України.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 вимоги клопотання про скасування арешту підтримав у повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснення надала аналогічні тим, що викладені у поданому клопотанні.
Слідчий СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про скасування арешту заперечував, посилаючись на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002212 на даний час триває, і вказане майно визнано речовим доказом.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання також заперечував, обґрунтовуючи це тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002212 триває та досудовим слідством встановлено, що арештоване майно було використаного як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а також зберегло на собі його сліди, а металобрухт вагою 39,7 тон, відповідно до п.4 ч.2 ст. 167 КПК України, набутий в результаті вчинення вказаного злочину.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, перевіривши надані матеріали і дослідивши подані докази, приходить до висновку, що клопотання ТОВ «Розвиток-СВ» в особі директора ОСОБА_6 підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Так, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 року накладено арешт на вантажний автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/н НОМЕР_2 , вантаж металобрухт, що знаходився в ньому, та які поставлені на спеціалізовану охоронювану промислову площадку; дві товаро-транспортні накладні від 23.10.2018 р., видані на автомобіль та напівпричіп на ім`я ОСОБА_7 , в яких вказана вага брутто 39,7 тон, договір поставки №18/02403 від 01.02.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» та ТОВ «Розвиток-СВ» на 3 аркушах, акт обстеження №79-17 від 19.12.2017 року на 2 аркушах; копію свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 від 23.09.2016 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на спеціалізований напівпричіп д/н НОМЕР_2 ; ключі від автомобілю DAF д/н НОМЕР_1 , шляхом заборони використання, та розпорядження даним майном.

В ухвалі зазначено про встановлення досудовим розслідуванням, що посадові особи ПАТ «ЗЗБК №1» діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та юридичної особи ТОВ «Ікос Фінанс», в подальшому ТОВ «Розвиток-СВ» та ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» проводять незаконні дії щодо вирізання обладнання та подальшої реалізації в якості металобрухту без погодження з комітетом кредиторів та належно оформлених документів щодо права на відчуження цього майна. Надані представником ТОВ «Розвиток-СВ» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.09.2018 року, товаро-транспортна накладна №23/10-01, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не підтвердили правомірність перевезення металобрухту на вилученому автомобілі та напівпричепі.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступень втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.
Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Під час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочате 24.10.2018 року. При цьому, до теперішнього часу будь-яких експертиз у провадженні не призначено, підозру особі не пред`явлено. Ані слідчим, ані прокурором даних про проведення будь-яких інших процесуальних дій з часу накладення арешту на майно, які б виправдовували відповідні обмеження для власника, слідчому судді не надано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого застосування арешту майна та відповідно про необхідність його скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 98, 131, 132, 170-174, 309, 376, 395 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-СВ» в особі директора ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 на майно: вантажний автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/н НОМЕР_2 , вантаж металобрухт, який знаходиться в ньому, та які поставлені на спеціалізовану охоронювану промислову площадку; дві товаро-транспортні накладні від 23.10.2018 р., видана на автомобіль та напівпричіп на ім`я ОСОБА_7 , в якій вказана вага брутто 39,7 тон, договір поставки №18/02403 від 01.02.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» та ТОВ «Розвиток-СВ» на 3 аркушах, акт обстеження №79-17 від 19.12.2017 року на 2 аркушах; копія свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 від 23.09.2016 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на спеціалізований напівпричеп д/н НОМЕР_2 ; ключі від автомобілю DAF д/н НОМЕР_1 скасувати.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1