справа №619/2503/19
провадження №1-кп/619/356/19
УХВАЛА
іменем України
24 жовтня 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001897 від 21.12.2018 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:
Так, до суду надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001897 від 21.12.2018.
Ухвалою суду від 08 липня 2019 року вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки ухвалою Дергачівського районного суду від 13.05.2019 було повернуто обвинувальний акт прокурору по обвинуваченню ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, однак станом на сьогоднішній день у зміненної підозрі та обвинувальному акті знову не зрозуміло мотив спричинення тілесних ушкоджень та в результаті чиєї саме образи з учасників словесного конфлікту ОСОБА_5 наніс удар ОСОБА_6 .. Так, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, авинесене рішення буде вважатися незаконним.Вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 нечіткосформульоване обвинувачення. Не зрозуміло мотив спричинення тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважав, що підстави для повернення обвинувального акта відсутні.
Потерпілий в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд підготовчого судового засідання у його відсутність.
Суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Так, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
За змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2019 року (справа № 753/11543/17-к провадження №51-5990км18) зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
В обвинувальному акті після формулювання обвинувачення зазначено наступне.
«Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК, але таке що спричинило тривалий розлад здоров?я».
При цьому у ч.1 ст.122 КК України зазначено: «Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину».
Так, формулювання обвинувачення не містить чіткого посилання на те, чи було умисне ушкодження зі сторони обвинуваченого, яке завдане потерпілому ОСОБА_6 . Крім того, чітко не відображено, в результаті чиєї саме образи з учасників словесного конфлікту ОСОБА_5 наніс удар ОСОБА_6 .
Крім того, суд зазначає, що між формулюванням обвинувачення та кваліфікацією існують розбіжності, зокрема кваліфікація злочину не містить зазначення, що завданні тілесні ушкодження є умисними. Так, форма вини має істотне значення для правильного формулювання обвинувачення.
Таким чином, правова кваліфікація злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , не відповідає диспозиції зазначеної частини статті КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_5 та відсутнє формулювання.
Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст.348 КПК України.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Відповідно до ст.337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при складанні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів стороною обвинувачення допущено порушення вимог кримінального процесуального закону України та, як наслідок, не належно висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.
Детальне зазначення обставин пред`явленого обвинувачення забезпечується та гарантується на державному рівні, у площині розуміння статтей 20 та 42 Кримінального процесуального кодексу України, належного здійснення та використання обвинуваченим його невід`ємного процесуального права на захист від того обвинувачення, що йому пред`явлене.
Відсутність конкретизованого обвинувачення є також прямим порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (пункт 79 рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камінські проти Австрії» заява № 9783/82).
Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд прийшов до переконання, що встановлені та наведені в даній ухвалі суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, зокрема, гарантованого Конституцією України його права на захист, що у своїй сукупності об`єктивно перешкоджають суду повно і всебічно розглянути провадження, негативно вплине на постановлення законного й обґрунтованого вироку, оскільки зміст і форма кримінального провадження, відповідно до положень статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та змагальність сторін.
Враховуючи перелік рішень, які суд має право прийняти за результатами проведення підготовчого судового засідання, передбачений частиною 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами (розписками обвинуваченого та його захисників) підлягає поверненню прокурору, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 Кримінального процесуального кодексу України в продовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для їх усунення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 374, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1