ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5713/19
Провадження № 1-кс/362/1997/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

затриманого ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 , про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України,
в с т а н о в и в:
25.09.2019 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 , про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, зі змісту якої вбачається, що приблизно о 6 годині ранку 24.09.2019 року з м. Ірпінь, де тимчасово проживав ОСОБА_4 , останнього працівниками Васильківського відділу поліції було примусово доставлено до приміщення ГУ НП в Київській області, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 2. При цьому, останньому не було роз`яснено його права та гарантії, не забезпечено право на правову допомогу адвоката. Після доставлення, ОСОБА_4 , в порушення КПК України та Конституції України у відсутності адвоката, слідчим допитано як свідка у даному кримінальному провадженні.

О 17 годині 24.09.2019 року адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_3 було допущено до незаконно затриманого ОСОБА_6 та у його присутності складено протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України, у якому зазначено час фактичного затримання 11 година 30 хвилин 24.09.2019року- та підстави затримання - п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України - якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Дане затримання вважає незаконним, оскільки відповідно до ст. 209 КПК України моментом затримання єчас фактичного затримання його, а саме: 6 година 24.09.2019 року, коли особа силою або; через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою. Вказаний час також підтверджується показами самого незаконно затриманого які він надавав у якості свідка при доставлені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України слідчий має право затримати особу лише у разі коли це відбувалось безпосередньо післявчинення злочину або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа саме щойно вчинила злочин. З матеріалів провадження ж відомо, що дорожньо-транспортна пригода, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_4 сталося 21.09.2019 року, а не 23 чи 24.09.2019 року, особа ОСОБА_4 не перебував у розшуку, щодо нього не було винесено відповідної ухвали слідчого судді про його привід, тощо, атому вважає затримання ОСОБА_4 незаконним.

Крім того, в порушення зазначених вимог повідомленняпро підозру ОСОБА_4 у строк 24 годинивручено не було, тому відповідно до ч. 3 ст. 278 КПК України останній підлягає негайному звільненню.

У судовому засіданні адвокат підтримав скаргу, та пояснив, що ОСОБА_4 незаконно затримали та примусово доставили до приміщення ГУ НП в Київській області, оскільки з моменту злочину пройшло три дні, а не 24 години, крім того, ОСОБА_4 повідомленняпро підозру у строк 24 години вручено не було, йому, як захиснику також не повідомлялось слідчим про отримання підозри.

Затриманий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку адвоката та зазначив, що він не переховувався від досудового слідства, провину у вчиненому ДТП 21.09.2019 року визнає, він викликав швидку медичну допомогу для потерпілої, але у зв`язку із поганим станом здоров`я вимушений був покинути місце ДТП.

Слідчий у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зважаючи на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 було вручено у строк та у порядку, передбаченому КПК України, але останній відмовився від прийняття підозри у зв`язку з відсутністю його захисника. Підозрюваного було затримано 24.09.2019 року в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, чому його не затримали 21.09.2019 року або 22.09.2019 року йому не відомо, оскільки він його не затримував, особу хто вчинив ДТП було встановлено ще 21.09.2019 року. На підставі викладеного слідчий вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст.4 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно ч. 1 с. 9 КПК України Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, згідно з цим Кодексом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Слідчим суддею, при розгляді скарги встановлено, що відповідно до листа начальника ІТТ №7 ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 25.09.2019 року, ОСОБА_4 , 1985 року народження станом на 25.09.2019 року утримується у ІТТ №7 ГУ НП в Київській області.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в провадженні ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000708 від 22.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі повідомлення від 21.09.2019 року.

Відповідно до протоколу затримання особи,підозрюваної у вчиненні злочину від 24.09.2019 року, старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_8 24.09.2019 року о 17 год. 17 хв. (час фактичного затримання 11год. 30 хв. 24.09.2019 року) в м. Києві, вул. Воздвиженська, 2 , к.314 у приступно адвоката ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 40,104, 131,132,208-211,213 КПК України затримав особу, підозрювану у вчиненні злочину ОСОБА_4 . Підстава затримання:якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі,одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 25.09.2019 року відмовився від отримання підозри та підписання документів без присутності захисника.

Так, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.
Стаття 29 Конституції України гарантує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.
Як зазначено в ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Згідно зі ст. 209 КПК Українитермін затримання особи обчислюється з моменту затримання, який визначений Кодексом відповідно до практики ЄСПЛ, тобто коли вона силою або через підпорядкування наказом змушена залишатися поруч з уповноваженою посадовою особою або в приміщенні, визначеному уповноваженою посадовою особою.

Відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання особи є однією з ознак вчинення незаконного затримання, що узгоджується з правовим висновком Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №703/5746/14.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно з п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей передбачених ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначеного у витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000708 від 22.09.2019 року вбачається,що 21.09.2019 року приблизно о 20год.39 хв. на автодорозі м-05 «Київ- Одеса» на 36 км біля повороту до села Калинівка, Васильківського району, Київської області, невстановлений водій керуючи автомобілем «Фольксавег Пасат»,д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода, невстановлену жінку,яка переходила проїзну частину по неврегульованому пішохідному переході після чого водій залишив автомобіль на місці ДТП та зник у невідомому напрямку. Внаслідок ДТП пішохід від отриманих травм загинула на місці.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.09.2019 року, старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_8 24.09.2019 року о 17 год. 17 хв. (час фактичного затримання 11год. 30 хв. 24.09.2019 року) в м. Києві, вул. Воздвиженська, 2 , к.314 у приступно адвоката ОСОБА_3 затримав ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, яка передбачає, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі,одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин.

Як вбачається з викладеного, у слідчого не було жодних підстав для затримання ОСОБА_4 без ухвали слідчого судді, оскільки з фабули кримінального правопорушення у вчиненні якого злочину підозрюється та було ОСОБА_9 , вбачається, що злочин був скоєний 21.09.2019 року приблизно о 20 год. 39 хв., а відповідно до протоколу затримання особи фактичний час затримання ОСОБА_4 є 24.09.2019 року о11 година 30 хвилин,за адресою його реєстрації та проживання,через три дні після вчинення кримінального правопорушення,що виключаєправо уповноваженої службової особи право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину,передбачені п.1 так і п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, а саме щодо щойно вчинення злочину, або безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

В судовому засіданні слідчим, не було доведено існування передбачених законом підстав для негайного затримання ОСОБА_4 без ухвали слідчого судді, а також не було наданосудового рішення, яке набрало законної сили, та не доведено наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи,відповідно до ч.5 ст.206 КПК України, в зв`язку з чим, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, згідно до ч.3 ст.206 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 29, 55 Конституції України, статтями 3, 4, 26, 176, 206, 207, 208, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 , про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, задовольнити.
Визнати затримання ОСОБА_4 ,11.03.1985 року відповідно до протоколу затримання від 24.09.2019 року незаконним, в зв`язку з чим звільнити з-під варти негайно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 01.10.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10