Номер провадження: 11-кп/813/1097/19
Номер справи місцевого суду: 521/6705/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 31.05.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, громадянки України, раніше неодноразово судимої, останній раз:

- 27.11.2014 р. Ленінським райсудом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- про відмову в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського райсуду м. Миколаєва від 27.11.2014 р.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджена не довела своє виправлення, оскільки під час тримання в слідчому ізоляторі ОСОБА_8 характеризувалась посередньо, а під час відбування покарання в колонії мала 1 заохочення та 1 стягнення, яке на момент розгляду клопотання погашено та, окрім того, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду, зазначивши, що засуджена для подальшого виправлення не потребує повного відбування призначеного судом покарання, оскільки порушень режиму утримання не допускає; за сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення; приймає активну участь у виховних заходах, що проводяться в колонії; є відповідальною за організацію засуджених для участі в господарчих роботах та відповідальна за санітарно-побутову секцію; вину у вчиненому визнає; підтримує зв`язки з сім`єю; хворіє на ряд тяжких невиліковних хвороб та з 2015 року є інвалідом 3 групи.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно засудженої ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думки прокурора та представника колонії, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим, в свою чергу, рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України встановлює, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
При цьому, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

В свою чергу, п. 17 зазначеної постанови передбачає, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду (а.с. 29-31) та матеріалів особової справи засудженої ОСОБА_8 , остання на момент розгляду судом її клопотання 31.05.2019 р. відбула призначеного їй судом покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, що формально є підставою, відповідно до вищевказаних положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, для застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Проте, на переконання апеляційного суду, який погоджується із висновком суду першої інстанції, твердження засудженої ОСОБА_8 про те, що вона стала на шлях виправлення, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами її особової справи.

Так, як вбачається із характеристики засудженої ОСОБА_8 , наданої 15.03.2019 р. ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» (а.с. 8-9), остання за час перебування в період з 06.03.2015р. у слідчих ізоляторах, зокрема, в Миколаївському та Одеському, характеризувалась посередньо, порушень режиму утримання не допускала, до роботи не залучалась та заохочень не мала, а з моменту прибуття до ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» 22.07.2015 р. була працевлаштована на виробництві (а.с.13), мала 1 заохочення та 1 стягнення (а.с.10), загалом характеризується позитивно, однак не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, тому процес позитивних змін, на переконання співробітників установи виконання покарань, не відбувся та засуджена не усвідомила пагубної протиправної поведінки та байдуже відносилась до призначеної міри покарання.

Окрім того, відповідно до витягу з протоколу №10 засідання комісії ДУ «Чорноморська ВК №74», затвердженого секретарем комісії ОСОБА_10 (а.с. 17), комісія установи виконання покарань, вивчивши особову справу засудженої ОСОБА_8 та матеріали, які її характеризують, дійшла висновку про необхідність відмови в направленні справи до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої у зв`язку із тим, що вона не довела своє виправлення.

Таким чином, із аналізу всього вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої ОСОБА_8 та її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки остання, враховуючи характеристику її особи та матеріали її особової справи, а також думку представника установи виконання покарань, відповідно до вимог ст. 81 КК України, сумлінною поведінкою своє виправлення не довела, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженої про застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання немає.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 534, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2019 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно засудженої ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4