Справа № 478/1903/19 Провадження № 1-в/478/367/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
представника спостережної комісії ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 Миколаївської області спільне подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, раніше судимого,
В с т а н о в и в:
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2009 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18.08.2009 року, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2009 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 10.02.2010 року, відмовлено засудженому ОСОБА_6 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2016 року, зараховано засудженому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 29.11.2008 року по 18.08.2009 року у строк покарання.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Казанківська виправна колонія (№ 93).

На момент розгляду клопотання невідбута частина покарання складає 1 рік 3 місяці 7 днів.

Начальник Казанківської виправної колонії № 93 та голова спостережної комісії при Казанківській РДА звернулися до суду із спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 3/4 призначеного строку покарання, позитивно ставиться до праці, за що має ряд заохочень та довів своє виправлення.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника Казанківської ВК № 93, представника спостережної комісії, засудженого та думку прокурора, які підтримали подання, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.

Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Судом, за результатом дослідження матеріалів особової справи засудженого встановлено, що за весь час відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 було застосовано 26 стягнень, а саме: 22.12.2008 року, 28.05.2009 року, 29.07.2009 року накладено стягнення у виді догани за зберігання заборонених предметів; 13.11.2009 року, 09.06.2010 року, 14.06.2010 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 09.08.2010 року накладено стягнення у виді 15 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів; 27.09.2010 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 20.11.2010 року накладено стягнення у виді догани за порушення локалізації; 02.12.2010 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 21.12.2010 року накладено стягнення у виді догани за порушення правил поведінки; 28.12.2010 року накладено стягнення у виді 15 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів та вчинення фізичного опору працівникам установи (рапорт № 1 про застосування спецзасобів); 11.03.2011 року, 16.03.2011 року, 11.04.2011 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 17.06.2011 року накладено стягнення у виді 5 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів; 05.06.2012 року накладено стягнення у виді догани за порушення форми одягу; 10.01.2013 року накладено стягнення у виді догани за порушення правил поведінки; 09.06.2013 року накладено стягнення у виді 15 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів; 04.11.2013 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 08.12.2013 року, 17.01.2014 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня; 08.02.2014 року накладено стягнення у виді суворої догани за порушення розпорядку дня; 07.03.2014 року накладено стягнення у виді 5 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів; 31.03.2014 року, 23.01.2015 року накладено стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня.

Відповідно до ст.133 КВК України зберігання заборонених предметів є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання.

Крім того, до засудженого ОСОБА_6 також було застосовано 4 заохочення, а саме: 31.10.2017 року, 17.05.2018 року, 30.07.2019 року, 30.10.2019 року накладено заохочення у вигляді подяк та надано додаткове тривале побачення.

З характеристик, які були складені на засудженого за період його відбування покарання з 2008 року по 2016 рік вбачається, що ОСОБА_6 за час перебування в СІЗО м. Миколаєва та Ладижинськой виправній колонії № 39 характеризувався негативно, 24 рази притягався до дисциплінарної відповідальності. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. На виробництві установи не працевлаштований, ініціативи до працевлаштування не проявляє. Не приділяє уваги до дбайливого ставлення до майна установи та предметів якими користується при виконанні дорученої роботи. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, або перекладає виконання на інших засуджених. Негативно впливає на інших засуджених.

Як вбачається з психологічних характеристик на засудженого, які були складені за період його відбування покарання, у ОСОБА_6 загальний тип нервової системи сильний, неврівноважений, рухливий. Переважання реактивності над активністю призводить до того, що засуджений нестриманий, різкий, нетерплячий та запальний. Відрізняється злобною забарвленістю настрою, роздратуванням, пошуком об`єкту, на якому можна було б зірвати зло. Афекти не тільки дуже сильні, але й тривалі засуджений довго не може охолонути. Засуджений ОСОБА_6 недостатньо управляємий. Вирішальним для його способу життя і поведінки є не розсудливість, не логічне зважування своїх вчинків, а інстинкти, неконтрольовані спонукання. Реакція засудженого імпульсивна. Засуджений з дріб`язкового приводу вступає в сварку з адміністрацією, грубить, агресивно себе поводить.

Засудженого дратує не тільки напруженість праці, скільки моменти організаційні. По мірі зростання гніву відразу застосовує «рукоприкладство». В афекті на перший план виступає нестримна лють-цинічна лайка, жорстокі побої, не зважання на слабкість і безпомічність противника, нездатність врахувати його переважаючу силу. Імпульсивність відноситься також до спонукання: засуджений їсть та п`є все підряд, без розбору, та може стати хронічним алкоголіком. Кримінальні злочини засудженого частіше всього пов`язані з актами грубого насильства. У засудженого констатується уповільненість мислитель них процесів, в нього майже інстинктивно пробуджується потяг до збагачення, не контролює своєї поведінки.

Властива тенденція до порушень режиму утримання, погано піддається виховному впливу, не в змозі планувати свої дії, самооцінка носить однобокий характер.

Відповідно до витягу з протоколу № 12 від 05.06.2015 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в переведенні на середній рівень безпеки, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Згідно витягу з протоколу № 19 від 24.11.2016 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до витягу з протоколу № 18 від 21.12.2017 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не став на шлях виправлення.

З витягу з протоколу № 19 від 11.10.2018 року вбачається, що було вирішено оформити та направити матеріали до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації про переведення ОСОБА_6 до колонії середнього рівня безпеки.

Судом також встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з 03.08.2019 року приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 має позитивні зрушення, про що свідчить зміна рівня безпеки тримання та наявність чотирьох заохочень отриманих в період з 2017-2019 роках, про те, період протягом якого відбулися ці зрушення є занадто не тривалим, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими.

На думку суду, заохочення, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень ч.2 ст.81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Інформація в характеристиці від 05.11.2019 року про те, що засуджений позитивно характеризується, визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому злочині саме по собі не доводять виправлення засудженого, в сенсі положень ч.2 ст.81 КК України.

Судом також враховується, що до засудженого ОСОБА_6 уже було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про те, останній на шлях виправлення не став, та вчинив особливо тяжкий злочин вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Наведені обставини в сукупності із встановленими судом даними про особу, його поведінкою за весь час відбуття покарання, тяжкістю вчиненого ним злочину, неодноразових судимостей, дає підстави вважати про неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень у певному періоді не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.
Враховуючи наведене, спільне подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:
В задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії № 93 та голови спостережної комісії при Казанківській РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1