Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира області від 05 листопада 2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Апеляційні вимоги мотивує тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважає, що зі змісту клопотання про продовження строку запобіжного заходу прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Така обставина не була врахована слідчим суддею при прийнятті оскаржуваної ухвали, а також не було враховано, що в клопотанні слідчого відсутні як детальне обгрунтування ризиків, що залишаються так і їх аналіз, відсутнє взагалі обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних. Отже, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. Разом з тим сама по собі тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення не може слугувати єдиним обгрунтуванням для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того вважає, що обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування є надуманими, оскільки за шість місяців тримання під вартою за участю підозрюваного ОСОБА_7 не було вчинено жодної процесуальної дії, а перелік «значної кількості слідчих дій», зазначений в клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу свідчить про необґрунтованість підозри.

Відповідно до ч.3 ст.197 КІІК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженню закінчується 16 листопада 2019 року.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя мав право продовжувати строк тримання під вартою лише в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 листопада 2019 року.

Згідно оскарженої ухвали слідчим суддею Корольовського районного суду м.Житомира від 05 листопада 2019 року клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000155 від 16.05.2019 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3 січня 2020 року, без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв?язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий судця, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Згідно клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 27, п.12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.
17.05.2019 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, 23.05.2019 - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України, 02.07.2019 - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
30.10.2019 ОСОБА_11 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 02.07.2019 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115, п.13 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06.09.2019 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 , до 05.11.2019, без визначення розміру застави.
Подане клопотання обґрунтовувалось необхідністю виконання вимог ст. 290 КПК України, складання та погодження обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, що ускладняється значним об`ємом кримінального провадження. Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, необхідність забезпечення дієвості даного кримінального провадження та неможливість запобігти встановленим ризикам жодним із більш м`яких запобіжних заходів, слідчий за погодженням з прокурором просив продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_12 , під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Прокурором та слідчим доведено, що заявлені ними в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_13 перебуває на території України без законних на те підстав, місце проживання на території України не зареєстроване, а також те, що підозрюваний веде асоціальний спосіб життя, не працює, не має постійного джерела доходів, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, існує ризик вчинення ОСОБА_14 іншого кримінального правопорушення, оскільки на даний час в Богунському районному суді м. Житомира відносно ОСОБА_12 розглядається кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 КК України, а також те, що ризики не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи викладені у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та заперечення проти задоволення цього клопотання адвоката підозрюваного, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою та належно перевірив докази обґрунтованості підозри вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 27, п.12. 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.
При цьому, рішення слідчого судді щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
При перевірці обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, що заперечується в апеляційній скарзі захисником, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Так, підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення, а у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але за умови даних, які вказують на причетність особи до вчиненого злочину.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та додані до клопотання, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Виклад обставин, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та доводів, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою не зменшилися, слідчим суддею зроблено на підставі матеріалів кримінального провадження.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та апелянтом в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Також, при розгляді клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.199 КПК України досліджені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та встановлено, що для завершення розслідування у справі необхідно виконати ряд процесуальних дій, зокрема, у зв`язку з відкриттям матеріалів досудового розслідування для ознайомлення сторонам кримінального провадження, а також необхідність органу досудового розслідування підготувати обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, з урахуванням об`єму та складності кримінального провадження.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, перебуваючи на волі та зважаючи на тяжкість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою останнього.
Всі викладені адвокатом апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні підозрюваному строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.
Одночасно, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 27, п.12. 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.
Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку та не визначив розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 пов`язаний із застосуванням насильства, а тому відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя вправі не визначати розмір застави.
Однак, апеляційні доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя необгрунтовано та незаконно продовжив строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 поза межами строків досудового слідства є частково обґрунтованими та підтверджуються матеріалами провадження.

Так, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2019 у справі №296/6590/19 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000155 від 16.05.2019 до шести місяців, тобто до 16.11.2019.

Відповідно до доручення прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 від 31.10.2019 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000155 від 16.05.2019 завершено та відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення сторонам провадження.

Таким чином, 31.10.2019 року визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, орган досудового розслідування повідомив стороні захисту про завершення досудового розслідування та надав доступ до матеріалів, які є в розпорядженні слідства, а тому у відповідності до ч.3 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування у кількості 17 (сімнадцять) днів, з дня початку виконання ст. 290 КПК стороною захисту та підозрюваним, не включається у строки досудового розслідування.
06.09.2019 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 , до 05.11.2019, без визначення розміру застави.

05.11.2019 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 , до 03.01.2020, без визначення розміру застави, що є поза межами строку досудового розслідування.

При цьому, у відповідності до ч.10 ст.290 КПК України сторонам кримінального провадження, потерпілому надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.
Враховуючи, що фактично строк досудового розслідування зупинений (з 31.10.2019 початок виконання ст.290 КПК) і встановлено наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до завершення дії попередньої ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , (строк дії якої визначено до 05.11.2019 включно), то у зв`язку з цим та із особливою складністю провадження й забезпеченням достатнього строку для ознайомлення сторони захисту та підозрюваного з матеріалами досудового розслідування, слідчий і звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строків досудового слідства.

При цьому, оскаржувана ухвала постановлена 05 листопада 2019 року, однак слідчим суддею кінцевим строком її процесуальної дії визначено 03.01.2020, тобто таке визначення слідчим суддею кінцевого строку тримання підозрюваного під вартою перевищує передбачений процесуальним законом строк досудового розслідування, а тому строк тримання під вартою підлягав продовженню лише на 17 днів.

У зв`язку з цим, ухвала слідчого судді постановлена з істотними порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для її скасування в частині строку тримання під вартою, а відтак апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира області від 05 листопада 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , до 3 січня 2020 року, без визначення розміру застави, в частині встановлення кінцевого строку тримання під вартою до 03 січня 2020 року - скасувати.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 до 03.12.2019 року (включно).
В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :