Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 вересня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

представника ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 , прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000070 від 23 квітня 2016 року,

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потаповичі Овруцького району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не одруженого, із професійно-технічною освітою, колишнього стрільця взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата запасу, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст. 415 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.415 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним злочином задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди заподіяної злочином в сумі 58269 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь військово-медичного клінічного центру Західного регіону України грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 70512 грн. 09 коп.
Цивільний позов ОСОБА_9 до Головного управління Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 88661 грн. 12 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної із знищенням майна ? автомобіля DAEWOO Nexіа, р.н. НОМЕР_2 .
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 30 000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_14 .
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 і її неповнолітнього сина ОСОБА_15 100 000 грн. моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 на утримання дитини загиблого ? ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кошти у сумі 3662, 11 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років ( у разі навчання у вищому навчальному закладі ? до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
В решті позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

За вироком суду ОСОБА_6 , являючись військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді стрільця за штатом взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 23 квітня 2016 року, приблизно о 14 год. 35 хв., на 135 км + 250 м автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів, що в межах на повороті до с. Нова Любомирка, Рівненського району, Рівненської області, рухаючись зі сторони м. Рівне в напрямку м. Сарни за кермом транспортної машини ГАЗ 3309, р.н. 0247 Ф4, яка являється військовим майном та належить військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 1.3., 1.5., 2.3., 10.1., 10.4., 16.13. «Правил дорожнього руху», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не переконавшись що це не створить небезпеки іншим учасникам руху та не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, здійснив зміну напрямку руху у вигляді повороту ліворуч в сторону с. Нова Любомирка, Рівненського району, Рівненської області, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем DAEWOO Nexіа, р.н. НОМЕР_2 , чим спричинив загибель громадянина ОСОБА_14 та громадянина ОСОБА_16 , а громадянину Ремезу ОСОБА_17 спричинив тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.
У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вказує, що з вироком суду першої інстанції не погоджується в частині, що стосується вирішення цивільного позову, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що Головне Управління Національної гвардії України є належним відповідачем у справі. Зазначає, що в даному випадку шкода була завдана фізичній особі ? ОСОБА_14 незаконними діями службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, а тому повинна відшкодовуватись державою незалежно від вини цієї особи, а не юридичною особою військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, якій належить автомобіль ГАЗ-3309, р.н. НОМЕР_3 Ф4. Є необхідним і залучення як відповідача відповідний орган Державного казначейства України у цій справі.

Вказує, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди заподіяної їй, ніяким чином не мотивував розмір її заподіяння неповнолітньому ОСОБА_15 , однак у резолютивній частині вироку стягнув суму її моральної шкоди на її та сина ОСОБА_15 користь, не вказавши в яких частках вона належить кожному з них. Виходячи із вироку та його мотивувальної частини, на користь ОСОБА_15 не стягнуто жодної копійки, оскільки у суму 100000 грн. оцінено лише її моральні страждання. При цьому судом не прийнято до уваги, що відповідно до вимог 8 ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її дружині, дітям, тощо, тобто син ОСОБА_15 , є окремим суб`єктом отримання моральної шкоди у зв`язку із чим стягнута сума моральної шкоди підлягає перегляду у бік збільшення та визначення частки сина.

Потерпіла також зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що до складу сім`ї для обрахування частки, необхідної для відшкодування шкоди, входять три особи, оскільки вона не перебувала на утриманні чоловіка, є працюючою і утримує себе сама, що вказує на те, що слід було стягнути виплати у розмірі середньомісячного заробітку на користь ОСОБА_15 у сумі 5493, 17 грн.

Вимога щодо перегляду розміру щомісячних платежів дитині ОСОБА_15 , за різні періоди стягнення, з урахуванням вимог діючого законодавства, залишилась поза увагою суду і не знайшла свого відображення у вироку в частині, що стосується цивільного позову.

Вказує, що на вимогу суду нею був сплачений судовий збір у сумі 3000 грн., однак вимога про стягнення моральної шкоди відноситься до позовної заяви немайнового характеру і з неї не повинен справлятись судовий збір у розмірі, передбаченому п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VI.

Просить змінити вирок Рівненського районного суду від 12 березня 2019 року в частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь 88661, 12 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної із знищенням майна ? автомобіля DAEWOO Nexіа, р.н. НОМЕР_2 , стягнути солідарно і з Головного управління Національної гвардії України через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь 30000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_14 , стягнути солідарно і з Головного управління Національної гвардії України через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області.
Стягнути солідарно з військової частини НОМЕР_1 і ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь і її неповнолітнього сина ОСОБА_18 300000 грн. моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка і зі знищенням майна.
Відшкодувати шкоду солідарно з військової частини НОМЕР_1 і ІНФОРМАЦІЯ_4 через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області дитині загиблого ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі ? до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) загиблого ОСОБА_14 з врахуванням частки, яка припадала на нього самого, в сумі 5493, 17 грн. і виплати призначити, починаючи з 23 квітня 2016 року та покласти на відповідачів обов`язок перегляду розміру щомісячних платежів за різні періоди стягнення, з урахуванням вимог діючого законодавства.
Вирішити питання про повернення їй зайво сплаченого судового збору.
Представник військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 в поданій апеляційній скарзі заперечує вирок суду в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди.
Зазначає, що стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 на утримання дитини загиблого ОСОБА_15 кошти у сумі 3662,11 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі ? до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) неможливо у зв`язку з відсутністю бюджетних призначень на даний вид стягнення (відсутні статті видатків на виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Вказує, що майнова та моральна шкода, яка завдана цивільному позивачу підлягає відшкодуванню особою, яка на праві власності (іншому речовому праві тощо) володіє транспортним засобом.
Покликаючись на ст.ст. 1187, 1191 ЦК України зазначає, що не передбачено покладення обов`язку на орган державної влади відшкодувати шкоду, завдану об`єктом підвищеної небезпеки, що свідчить про помилкове ототожнення цивільним позивачем поняття «особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом» з поняттям «орган державної влади».
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд першої інстанції не врахував те, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Вважає, що розмір завданої моральної шкоди, визначений вироком суду у сумі 100000 грн. недосліджений судом на предмет розумності, виваженості та справедливості.
Просить вирок суду першої інстанції від 12 березня 2019 року скасувати виключно в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 88661 грн. 12 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної із знищенням майна ? автомобіля DAEWOO Nexіа, р.н. НОМЕР_2 , 30 000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_14 , 100 000 грн. моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка на користь ОСОБА_9 і її неповнолітнього сина ОСОБА_15 , стягнення на користь ОСОБА_9 на утримання дитини загиблого ? ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кошти у сумі 3662, 11 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі ? до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) повністю та ухвалити новий вирок, в якому у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовити в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує, що суд допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також всупереч вимогам ч.4 ст. 370 КПК України не мотивував належним чином призначення покарання, на думку прокурора, явно несправедливого через м`якість, у тому числі із застосуванням ст. 75 КК України, що не відповідає мірі вини у вчиненому злочині.
Зазначає, що вчинене ОСОБА_6 протиправне діяння за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Внаслідок вчинення обвинуваченим злочину спричинена загибель громадянина ОСОБА_14 та громадянина ОСОБА_16 , а громадянину ОСОБА_13 спричинено тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року стосовно ОСОБА_6 скасувати частково в частині звільнення від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 415 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону та військової частини НОМЕР_1 на вирок Рівненського районного суду потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що міра покарання, призначена судом ОСОБА_6 відповідає обставинам справи, особі засудженого та обставинам, що сприяли вчиненню злочину, претензій до обвинуваченого не має і просила суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. На думку, потерпілої, доводи прокурора в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.
Вказує, що апеляційна скарга від імені військової частини НОМЕР_1 подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки в ній має місце неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Застосування пенсійного законодавства у цьому процесі безпідставне. Судом першої інстанції вірно застосовано діюче законодавство за виключеннями, зазначеними в поданій нею апеляційній скарзі.
Просить апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 повернути заявнику. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону. Подану нею апеляційну скаргу задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а вирішення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_9 та представника військової частини НОМЕР_1 залишив на розсуд суду, представника військової частини, який підтримав апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, а апеляційну скаргу прокурора залишив на розсуд суду, представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої та заперечив проти задоволення апеляційних скарг військової частини і прокурора, ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисників обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора і залишили на розсуд суду вирішення апеляційних скарг військової частини і потерпілої, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 415 КК України, як вчинення порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель кількох осіб, в апеляційних скаргах не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, думку потерпілих, які будь-яких претензій до обвинуваченого не мають та просили обрати йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної злочином шкоди потерпілим, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, і призначив покарання у межах, встановлених частиною санкції статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, ? у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення інкримінованого злочину і, звільняючи від його відбування з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього.
Свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд мотивував наявністю вищезазначених пом`якшуючих покарання обставин та відсутністю обтяжуючих обставин.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки (повноцінну сім`ю: матір, батька, брата), неодружений, позитивно характеризується по місцю проживання і роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, наявність пом`якшуючих покарання обставин, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, думку потерпілих щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням максимально передбаченого іспитового строку ? 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Крім того, і на адресу апеляційної інстанції 15 травня 2019 року надійшла заява від потерпілої ОСОБА_19 , в якій остання просить кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 415 КК України розглядати без її участі, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому залишити без змін, не позбавляючи його волі.
Потерпіла ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційні скарги зазначила, що претензій до обвинуваченого не має і просила суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
За наведенного, порушуючи у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на думку колегії суддів, прокурор не навів переконливих мотивів на підтвердження викладених ним доводів.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, зокрема безпідставного застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в частині, що стосується вирішення цивільного позову, то на думку колегії суддів, вони є безпідставними.
Суд першої інстанції з урахуванням положень ст.ст. 23, 1172, 1187, 1200 ЦК України, розглянув у відповідності до 129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та обгрунтовано задовольнив його частково, належним чином мотивував своє рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди у відповідному розмірі у вироку.
Суд прийшов до правильного висновку, що вимога позивача про необхідність стягнення матеріальної та моральної шкоди саме з Головного управління Національної гвардії України та Головного управління Казначейства є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам законодавства, а зазначення Головного управління Національної гвардії України та Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області відповідачем у позові ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та вимоги стягнути з відповідачів кошти саме через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області є безпідставними, з наведенням відповідних мотивів у вироку суду.
Рішення суду про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди ґрунтується на положеннях ч.2 ст. 1187 ЦК України (відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку), а також ч.1 ст. 1172 ЦК України (згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків).
Судом встановлено, відповідно до копії технічного талона автомобіля ГАЗ-3309, р.н. НОМЕР_3 Ф4, він належить військовій частині НОМЕР_1 , яка є юридичною особою, а тому на думку суду, з якою погоджується і апеляційна інстанція, відповідальність за шкоду, спричинену військовослужбовцем солдатом ОСОБА_6 повинна нести військова частина, на обліку та у оперативному управлінні якої перебуває джерело підвищеної небезпеки автомобіль ГАЗ-3309, р.н. НОМЕР_3 Ф4.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник військової частини НОМЕР_1 підтвердив належність автомобіль ГАЗ-3309 військовій частині і проходження ОСОБА_6 , станом на 23 квітня 2016 року, військової служби.
При визначенні розміру моральної шкоди на користь потерпілої в сумі 100000 грн., суд першої інстанції, врахувавши, що немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, матеріальної оцінки життя та здоров`я людини, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням особи, яка втратила рідну людину, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер, дотримався засад розумності, виваженості та справедливості.
Задовольняючи частково позов в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини суд дотримався і вимог ст. 1200 ЦК України та прийшов до правильного висновку, що розрахунок розміру шкоди здійснюється, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати загиблого з дня смерті потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на самого потерпілого та його дружину ОСОБА_9 , яка на момент смерті чоловіка була працездатною особою.
Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, з відповідними змінами, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
За наведеного доводи апеляційної скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 щодо безпідставності стягнення з військової частини НОМЕР_1 матеріальної і у визначеній сумі моральної шкоди, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000070 від 23 квітня 2016 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 415 КК України залишити без змін, а апеляційні скаргипотерпілої ОСОБА_9 , представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 , прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3