Провадження №1-кс/523/4015/19
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

06 серпня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання вказаного слідчого від 04.08.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002912 від 03.08.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ічня Чернігівської області, українця за національністю, громадянина України, одруженого, маючого двох дітей та двох онучок, пенсіонера, зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:
05.08.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у нанесенні ОСОБА_8 не менше одного удару кухонним ножем в область живота, у результаті чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини, що мало місце 03.08.2019 року приблизно о 16:20 годині в квартирі АДРЕСА_2 .

З матеріалів клопотання слідує, що за наведеним фактом заподіяння ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, 03.08.2019 року до ЄРДР внесено відповідні відомості за №0002912, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а 04.08.2019 року слідчим ОСОБА_4 складено й прокурором ОСОБА_9 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому у той же день в присутності його захисника ОСОБА_5 .

З`ясувавши думку прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши позицію захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 4 ст.194 наведеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як слідує з розглядуваного клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.

В обґрунтування клопотання слідчий ОСОБА_4 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , на тяжкість інкримінованого йому злочину, що обумовлює, на думку сторони обвинувачення, існування ризиків його можливого переховування від органу досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Як встановлено під час судового розгляду та слідує з матеріалів клопотання, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 злочину обґрунтовується, зокрема, протоколами огляду місця події від 03.08.2019, 04.08.2019 року, протоколом допиту самого підозрюваного від 04.08.2019 року, сукупність чого уявляється слідчому судді достатнім для висновку про те, що наведені докази, в цілому, здатні об`єктивно переконати неупередженого спостерігача у причетності вказаної особи до скоєння інкримінованого діяння.
Разом із тим, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, іншими матеріалами кримінального провадження, оскільки вказані матеріали до суду не надавались і до матеріалів розглядуваного клопотання не долучались, а наявні в матеріалах клопотання протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , - оформлені оперуповноваженими цього ВП, які з огляду на матеріали клопотання, зокрема й витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002912 від 03.08.2019 року, - до проведення досудового розслідування не залучались, що у своєї сукупності позбавляє слідчого суддю можливості надати належну оцінку викладеним в цих протоколах обставинам та обґрунтувати ними своє процесуальне рішення.

Попри те, матеріалами розглядуваного клопотання не доведено будь-якими доказами доводи сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_4 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведено ймовірність переховування вказаного підозрюваного від органів досудового розслідування та незаконного впливу на потерпілого та свідків, виходячи з нижчевикладеного.
Так, як слідує з матеріалів розглядуваного клопотання та встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому злочину визнає в повному обсязі та кається у скоєному, є особою похилого віку та забезпечений місцем реєстрації й постійного проживання в м.Одесі, є раніше не судимою особою та пенсіонером, має повноцінну родину та перебуває в шлюбі з потерпілою ОСОБА_8 протягом майже 52-х років, що свідчить про певну міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного у місці його реєстрації та постійного місця проживання.
До того ж, як слідує з наданої захисником довідки Одеської обласної клінічної лікарні, у підозрюваного ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми й осколкового перелому нижньої третини ліктьової кості, перелому лопатки та забитої рани правої голені, які згідно пояснень останнього отримані ним у побуті.
Втім, органом досудового розслідування і прокурором не ураховано можливість запобігання ризику незаконного пливу підозрюваного ОСОБА_6 на потерпілу й свідків шляхом покладення відповідного зобов`язання, яке прямо передбачено в п.4 ч.5 ст.194 КПК України та полягає у забороні спілкування з іншими учасниками кримінального провадження.
Разом із тим, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
Крім того, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
До того ж, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.63 рішення у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року), при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути із одночасним супротивом працівникам правоохоронного органу при затриманні, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення, не уявляє собою «відповідної і достатньої» підстави.
З урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що заслуговують на увагу.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_4 та позицію прокурора ОСОБА_3 щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи положення ст.ст.181, 183, 194 цього ж Кодексу у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини забезпеченості підозрюваного ОСОБА_6 місцем реєстрації і постійного проживання в м.Одесі, його вік, стан здоров`я та наявність у нього ряду отриманих у побуті тілесних ушкоджень, що у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу з утриманням в умовах «ОУВП №21» може викликати погіршення стану його здоров`я та уявити загрозу життю, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із залишенням без задоволення клопотання вказаного слідчого.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , внесене у кримінальному провадженні за №0002912 від 03.08.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - залишити без задоволення.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 03.10.2019 року, звільнивши останнього з-під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця реєстрації та заборонити цілодобово залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та експертами з приводу обставин цього кримінального провадження.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 03.10.2019 року.

Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копію ухвали направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1