УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/18772/19

Провадження № 1-кс/638/5037/19

04.12.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3

з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

з участю підозрюваної ОСОБА_5

з участю захисника підозрюваної ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0004913 від 02.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Костянтинівка Донецької області, українки, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, утриманців не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження №0004913 від 02.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, вчинила умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 01.12.2019 року близько 21 год. 00 хв. невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи у групі за домовленістю, розподіливши між собою злочинні ролі з ОСОБА_5 , переслідуючи мету наживи та особистого незаконного збагачення чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, зателефонувала на домашній телефон потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, представившись, як слідчий ОСОБА_8 , повідомила останній, що необхідно написати під диктовку заяву та сплатити грошові кошти в розмірі 8000 дол. США для того, щоб нібито вирішити питання, пов`язане з виплатою компенсації особі, яка нібито постраждала від неправомірних дій з боку її доньки ОСОБА_9 .
Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, цього ж дня, 01.12.2019 року близько 21 год. 20 хв. після телефонного дзвінка потерпілій ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , діючи у відповідності розподілених злочинних ролей, розуміючи, протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом заволодіти шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_7 , прибула за місцем мешкання останньої: АДРЕСА_3 та представилася, як помічник, нібито слідчого ОСОБА_8 та прибула за його дорученням, якій ОСОБА_5 в подальшому передала грошові кошти в розмірі 8000 дол. США, як було обговорено з невстановленою в ході досудового розслідування особою. Після чого, ОСОБА_5 покинула місце вчинення злочину з вказаними грошовими коштами та заявою, написаною потерпілою ОСОБА_7 про передачу цих грошових коштів.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи у групі за домовленістю, розподіливши між собою злочинні ролі з ОСОБА_5 , переслідуючи мету наживи та особистого незаконного збагачення чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, цього ж дня 01.12.2019 року близько 22 год. 00 хв. знову зателефонувала на телефон потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомила останній, що нібито особа, яка постраждала від неправомірних дій з боку її доньки ОСОБА_9 померла та необхідно сплатити компенсацію родичам померлого в розмірі 100000 дол. США.
Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, цього ж дня, 01.12.2019 року близько 23 год. 20 хв. після телефонного дзвінка потерпілій ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , діючи у відповідності розподілених злочинних ролей, розуміючи, протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом заволодіти шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_7 , знову прибула за місцем мешкання останньої: АДРЕСА_3 та наголосила на те, що вона прибула за дорученням слідчого ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_5 передала грошові кошти в розмірі 14200 євро, які ОСОБА_7 змогла на той момент зібрати, а невстановлена в ході досудового розслідування особа в цей час диктувала ОСОБА_7 текст нової заяви про те, що остання передає суму грошових коштів у розмірі 14200 євро та зобов`язується виплатити повну суму на протязі півроку. Отримавши вказані грошові кошти, ОСОБА_5 покинула місце вчинення злочину.
За попередньою домовленістю, ОСОБА_5 мала передати вищезазначені грошові кошти особі, яку в ході досудового розслідування не встановлено, а з них 1100 дол. США від вказаної грошової суми, залишити собі.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, тобто шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.
03.12.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, тобто шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні слідчий СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , а також прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрювана ОСОБА_5 , а також її захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас не довів їх достовірність та неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього, останнім не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення - від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, суд безпосередньо керується нормою прямої дії статтею 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудної.
Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде суперечити п.п. «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, хоча і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак останнє на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Таким чином, вирішуючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_5 суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Відповідно до частини 3 статті 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Так, суд вважає недоведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків, зокрема, дані про те, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , так як з урахуванням особи підозрюваної, обставин справи, до неї може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатні для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.
Також не обґрунтовано та не доведено, що подальше розслідування кримінального провадження не можливо вчинити без тримання підозрюваної під вартою.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_5 , оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В силу статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники орган Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Слідчий та прокурор не довели наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 194 КПК України, але надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує сторона обвинувачення, а тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України є підстави застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме домашній арешт.
У справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії», зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 (с) Конвенції.
На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про необхідність застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає її особі, яка малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштована, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та тяжкості пред`явленого їй обвинувачення, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 статті 176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які мають місце, а саме ризику щодо вчинення підозрюваною інших кримінальних правопорушень.
Водночас, захисником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання в порядку статті 206 КПК України, згідно якого останній просив визнати порушення прав підозрюваної стосовно невірного зазначення часу її фактичного затримання в частині невручення останній підозри у строк, встановлений КПК України, а також щодо необхідності проведення медичного огляду затримання та надання невідкладної медичної допомоги у зв`язку з наявними у неї хронічними захворюваннями, що потребують постійного лікування та догляду; зобов`язати забезпечити дотримання її прав та негайно звільнити з-під варти, забезпечивши невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_5 .
Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.12.2019 року, ОСОБА_5 фактично затримано о 15 год. 05 хв. 02.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно повідомлення про підозру від 03.12.2019 року, датою отримання підозри ОСОБА_5 є 14 год. 45 хв. 03.12.2019 року, тобто з дотриманням строків, визначених статтею 278 КПК України, тобто не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
Доводи захисника про фактичне затримання підозрюваної 02.12.2019 року о 09 год. 30 хв. не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог кримінального процесуального закону; більш того, у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.12.2019 року проставлений підпис ОСОБА_5 , яка при його підписанні не висловила жодних заперечень щодо порушень, які, на її думку, були порушені.
Також, захисником долучено медичну документацію, яка підтверджує у підозрюваної ОСОБА_5 наявність хронічних захворювань, проте ні підозрюваною, ні її захисником не доведено факту, що вона заявляла про необхідність надання їй медичної допомоги, перебуваючи під вартою, та що у наданні такої допомоги було відмолено, а тому суд не вбачає підстав для застосування заходів, визначених статтею 206 КПК України. Більш того, до підозрюваної наразі обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що також є підставою для відмови у застосуванні тих заходів, про які клопоче її захисник.
Керуючись ст.ст. 193, 194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0004913 від 02.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти наступні обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_2 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
Строк дії ухвали до 04 лютого 2020 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя:

Копію ухвали отримав:

«____» ___________2019 р. ___ год. ___ хв. ______ ( ОСОБА_5 )