ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1798/19 Справа № 206/2502/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі відбуває покарання з 06.11.2013 року. За час перебування у СІЗО м. Дніпро характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 18.05.2014 року відбував покарання у КВК № 80. Характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав. У Державній установі Ігренський виправний центр (№133) відбуває покарання з 07.03.2017 року. Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_6 , за період відбування покарання у Державній установі Ігренський виправний центр (№133) характеризується з позитивного боку. Працевлаштований за власним бажанням на добровільній основі на підсобному господарстві установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин; утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Повернення.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з 07.03.2017 року відбуваючи покарання, має 3 заохочення та 3 стягнення, які погашено, а саме 08.06.2017 року за вживання алкоголю (1 доба ДІЗО), 18.11.2017 року за вживання алкоголю (10 діб ДІЗО), 03.01.2018 року за вживання алкоголю (10 діб ДІЗО).
Зазначено, що сама по собі наявність трьох заохочень у Державній установі Ігренський Виправний Центр (№133) не може бути безсумнівним підтвердженням виправлення ОСОБА_6 , оскільки виправлення особи повинно бути за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.
Злочин за який засуджено ОСОБА_6 було скоєно, саме в стані алкогольного сп`яніння і всі стягнення які були накладені Державною установою Ігренський виправний центр (№133) на останнього також лише за вживання алкогольних напоїв, що є підставою для обґрунтованого сумніву у виправленні ОСОБА_6 .
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на теперішній час потерпілій за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.03.2014 року матеріальна шкода завдана злочином не відшкодована.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявних доказів недостатньо, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність трьох заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що ухвала є несправедливою, необґрунтованою, та являється суто формальною, ухвалена у спрощеному судовому дослідженні фактів та доказів виправлення, та прийнята в супереч рекомендаціям, зазначеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах та матеріали справи про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.03.2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2016 року зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 30.10.2013 року по 13.04.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_6 на даний час, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, відбув 2/3 призначеного строку покарання.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі відбуває покарання з 06.11.2013 року. За час перебування у СІЗО м. Дніпро характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 18.05.2014 року відбував покарання у Криворізькій виправній колонії № 80, характеризувався посередньо. У Державній установі Ігренський виправний центр (№133) відбуває покарання з 07.03.2017 року. Працевлаштований за власним бажанням на добровільній основі на підсобному господарстві установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Повернення (а.с. 5).
Згідно довідки про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_6 убачається, що на даний період часу ОСОБА_6 має три заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та три стягнення за вживання алкогольних речовин, які були застосовані до нього 08 червня 2017 року, 18 листопада 2017 року, 03 січня 2018 року, та які станом на день звернення до суду із клопотанням погашені (а.с. 9).
Посилання засудженого на те, що судом першої інстанції не враховано, та не в повній мірі досліджено матеріали його особової справи є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді обмеження волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що на день апеляційного розгляду, потерпілій за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.03.2014 року матеріальна шкода, завдана злочином, не відшкодована, що підтверджується поясненнями засудженого.
Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого ОСОБА_6 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого трьох заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: