Ухвала
17 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 754/14281/17
провадження № 51-218км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року та касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012487, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 7 червня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 728,58 грн у рахунок відшкодування матеріальних збитків, та 48000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 5 вересня 2017 року близько 11:25, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz» модель «Sprinter 308 CDI» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. Драйзера, зі сторони вул. Закревського в напрямку пр. Ватутіна, з порушенням вимог п.п. «б» п. 2.3, п.п. «а» п. 4.16, п. 18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не відреагував на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу базару на вул. Драйзера, 1 у м. Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), продовжуючи рух, не надав переваги для руху пішоходу ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, де вчинив наїзд на потерпілу, яка в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок місцевого суду в порядку ст. 404 КПК змінив у частині призначеного основного покарання та призначив йому за ч. 1 ст. 286 КК покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, а в решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник та засуджений просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення або у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Вважають недопустимими доказами медичні документи (медичну карту амбулаторного хворого, довідку лікаря, УЗД органів черевної порожнини та нирок, УЗД органів малого таза, МРТ, 1 рентген знімок, 2 МРТ - знімки), надані потерпілою слідчому, у зв`язку з тим, що вказані медичні документи були отримані слідчим непроцесуальним шляхом, тобто за відсутності його звернення з клопотанням до слідчого судді про надання йому дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів у порядку статей 159, 160 КПК, та не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, а також висновок судово-медичної експертизи щодо тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, який ґрунтується на цих медичних документах.

Не погоджуються з висновком місцевого суду щодо наявності в діях обвинуваченого умислу на порушення правил безпеки дорожнього руху, оскільки суб`єктивна сторона ч. 1 ст. 286 КК характеризується необережною формою вини, а також не погоджуються з призначеним додатковим покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, з огляду на те, що судом першої інстанції не було в повній мірі враховано дані про особу ОСОБА_8 .
У касаційних скаргах прокурор та потерпіла порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважають призначене апеляційним судом основне покарання у виді штрафу м`яким. Прокурор також указує на безпідставність застосування цим судом положень ст. 69 КК до розміру призначеного штрафу.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор та потерпіла підтримали касаційні скарги сторони обвинувачення та заперечували проти касаційної скарги сторони захисту. Захисник та засуджений підтримали свою касаційну скаргу і заперечували проти касаційних скарг прокурора та потерпілої.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 необхідно передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Під час судового розгляду касаційної скарги захисника та засудженого на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 7 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року було встановлено, що у Верховному Суді існують різні правові позиції щодо застосування колегіями суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду норм кримінального процесуального закону щодо можливості відкриття стороні кримінального провадження матеріалів у вигляді медичної документації та висновку експерта, формування якого здійснювалося на основі цієї документації, в порядку ч. 12 ст. 290 КПК України.
Постановами колегій суддів Першої та Другої судових палат (провадження № 51-8073км18 та № 51-5364км18) констатовано відсутність істотних порушень вимог КПК у зв`язку з невідкриттям сторонам захисту медичної документації в порядку ст. 290 КПК України.
Так, у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Судувід 8 серпня 2019 року (справа № 644/7312/13к, провадження № 51-8073км18) колегія суддів, відхиляючи доводи сторони захисту про те, що висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, оскільки в його основу покладено медичну документацію, що містить суперечності, у тому числі рентгенограму № 1963, яку було проведено з порушенням вимог КПК та не відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, не знайшла підстав ставити під сумнів висновки комісійної судово-медичної експертизи, оскільки її проведено відповідно до вимог закону, предметом вивчення була вся попередня медична документація, також експертами було витребувано контрольний рентгенівський знімок. Суд першої інстанції ретельно вивчив висновок комісійної судово-медичної експертизи, допитав із зазначених питань експерта ОСОБА_9 та надав цьому висновку мотивовану оцінку.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що вказану експертизу було призначено за ухвалою суду під час судового розгляду, з її висновком були ознайомлені учасники судового розгляду, які мали можливість висловити щодо нього свою позицію, що не свідчить про наявність істотних порушень КПКу цій частині.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Судуу постанові від 18 квітня 2019 року (справа №357/1/16-к, провадження № 51-5364км18) дійшла аналогічної позиції. Зокрема, твердження ОСОБА_10 про те, що недолучення до матеріалів провадження процесуальних рішень, на підставі яких отримувалися відповідні докази, та не відкриття історії хвороби потерпілого, що потягло істотне порушення вимог кримінального закону, безпідставні, оскільки учасники судового провадження не заперечували допустимості досліджених судом документів, а історія хвороби потерпілого не була предметом дослідження суду.
Наведені вище позиції по суті є подібними, оскільки у них однаковий підхід до вирішення зазначеного питання. У обох випадках судді погодились, що невідкриття медичної документації у порядку ст. 290 КПК не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Проте існує й інша правова позиція щодо застосування норм кримінального процесуального закону у випадку невідкриття медичної документації у порядку ст. 290 КПК України та визнання висновку експерта, сформованого на основі цієї документації, недопустимим доказом.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 7 серпня 2019 року (справа № 555/456/18, провадження № 51-2676км19) зазначила, що у будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК, так і після його закінчення в порядку ст. 290 КПК.

Судом перевірені та підтверджені доводи захисника ОСОБА_11 щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження медичної документації ОСОБА_12 , а саме: медичної карти № 318 стаціонарного хворого КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_12 та стаціонарного хворого Рівненської ЦМЛ № 907, на які посилається судово-медичний експерт, що, з огляду на положення ч. 12 ст. 290 КПК, виключає допустимість залучення як доказів як самої медичної документації, так і висновку експерта, формування якого здійснювалося на основі цієї документації.

Отже, зі змісту постанови Третьої судової палати Касаційного кримінального суду вбачається, що вказана колегія суддів дійшла протилежного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.
З огляду на це, враховуючи, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні від 7 серпня 2019 року (справа № 555/456/18, провадження № 51-2676км19) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої палати, з метою забезпечення єдності судової практики, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 441, 4341, 4342 КПК, пунктом 4, 7 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
постановив:
Передати кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3