Рівненський апеляційний суд
________________________________________________копія:______
У Х В А Л А
Іменем України

20 листопада 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 просить ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків строком на два місяці, а саме до 31 грудня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_4 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Доводить, що вказане кримінальне правопорушення вчинене підозрюваним з явною зневагою до загальноприйнятих норм поведінки та викликало резонанс у суспільстві, оскільки ОСОБА_6 злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, після скоєння ДТП він зник з місця події, що в сукупності характеризує його як суспільно небезпечну особу. Вказує, що підозрюваний ОСОБА_6 потребує ізоляції від суспільства, оскільки лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зазначив в ухвалі, що враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним, стан здоров`я, репутацію, майновий стан, відсутність судимостей, наявність на утриманні дитини інваліда, наявність позитивної характеристики за місцем роботи, вчинення необережного злочину, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду від захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 надійшло клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку підозрюваного та його захисників адвокатів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру від 03 листопада 2019 року, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованою, що не виключає можливість застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував недоведеність у клопотанні обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів клопотання, то в ньому належним чином викладено існування обставин для тримання підозрюваного під вартою та дані, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, необхіно зазначити, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Тому колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про недоведеність у клопотанні обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними та вважає помилковим висновок слідчого судді, що для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен довести «виключні обставини», оскільки такі кримінально-процесуальним законодавством в даному випадку не передбачені.

Ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене ним, відноситься до категорії тяжких злочинів. У разі доведення вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що свідчить про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_6 , будучи причетним до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишив місце події, а тому слід вважати, що у разі перебування на волі він переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Також існує ризик, що підозрюваний буде незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, так як потерпілими у провадженні є жителі м-ну Будівельників м.Вараш Рівненської області, підозрюваному ОСОБА_6 може бути відоме їхнє місце проживання, а тому є ризики щодо незаконного впливу з його боку на потерпілу сторону, шляхом погроз, вмовляння чи переконання у дачі вигідних для нього показань. Окрім того, ті самі дії можуть бути спрямовані підозрюваним й на свідків вказаної дорожньо-транспортної пригоди, у випадку їх встановлення органом досудового розслідування. У зв`язку з цим, лише перебування ОСОБА_6 в слідчому ізоляторі унеможливить спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні. Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, про що правомірно йдеться і в доводах прокурора.

Згідно п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Так, колегія суддів, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки неправомірні дії підозрюваного призвели до смерті іншої особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Великий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, проживаючого і зареєстрованого в АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 31 грудня 2019 року, без визначення розміру застави.

ОСОБА_6 взяти під варту із зали суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_11 ОСОБА_12