ВИРОК
Іменем України

15.11.2019 рокуФранківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
провівши судове засідання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000967 від 01.04.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, 22.07.2011 року Шевченківським районним судом м Києва за ч.1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, судимість за які у встановленому законом порядку не погашена та не знята, 31.03.2016 року, близько 05:30 хв., перебуваючи біля будинку № 44, що по вул. Сахарова у м. Львові, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом розбиття вікна робочих дверей водія автомобіля марки ВАЗ 2106, в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1985 року випуску, який належить ОСОБА_6 , проник у салон автомобіля, після чого почав штовхати вказаний транспортний засіб до дороги по вул. Сахарова у м. Львові, де зупинившись пошкодив проводи запалювання, маючи намір завести двигун транспортного засобу, однак після декількох спроб , ОСОБА_5 не вдалося цього зробити. Через деякий час, повз автомобіль марки ВАЗ 2106, проїзжав автомобіль аварійної служби та в подальшому за проханням ОСОБА_5 водій аварійного автомобіля за допомогою буксировочного тросу відтягнув автомобіль марки ВАЗ 2106 до гаражів, що по вул. Кн. Ольги у м. Львові, де і залишив.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину заперечив. Пояснив, що знаходився поруч з даним автомобілем по вул.Княгині Ольги, однак автомобіль не викрадав. Пояснив, що повертаючись з роботи по вул.Княгині Ольги побачив автомобіль марки ВАЗ 2106 без номерних знаків, зупинився, поклав пачку сигарет на автомобіль та закурив. Після чого до обвинуваченого підійшли працівники поліції, які розбили скло в автомобілі та не повідомивши про причини затримання, доставили останнього у відділ поліції. Жодні слідчі дії щодо нього не проводились. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердив, що автомобіль ВАЗ 2106 не викрадав, оскільки не вміє керувати транспортними засобами.
Частиною 2 ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і така особа має бути виправдана, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 року (зі змінами, внесеними згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993 р., № 12 від 03.12.1997 р. та № 6 від 30.12.2008 р.), в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України (2012 р.).

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 та позиції сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, вина обвинуваченого доведена зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами.
Наданими в судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_7 про те, що останній 30.03.2016 року перебував у відрядженні у м.Львові. 31.03.2016 року близько 02:45 03:00 год. припаркував свій власний автомобіль марки ВАЗ 2106, в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1985 року випуску біля будинку № 44, що по вул. Сахарова у м. Львові. Приблизно о 18:00 год. вийшов в подвіря та помітив, що його автомобіля не має, а на місці його паркуванні уламки скла його автомобіля. Відразу зрозумів, що його авто викрали, тому невідкладно звернувся до поліції. Через п`ять днів з часу викрадення авто, до потерпілого зателефонував його знайомий та повідомив, що бачив як вночі 31.03.2016 року біля авто останнього знаходився незнайомий йому чоловік. Працівника поліції 08.04.2016 року знайшли автомобіль. Обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий бачив лише на слідчих діях.
Як вбачається з наданих в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_8 , останній, будучи працівником патрульної поліції, прибув на виклик, точної дати не пам`ятає. Пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції, оскільки останній не мав жодних документів підтверджуючих право власності чи користування автомобілем марки ВАЗ 2106, чорного кольору та не мав при собі і документів, що посвідчують його особу. Автомобіль стояв на аварійці з опущеними вікнами.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.03.2016 року.
Витягом з ЄРДР за №0000967 від 01.04.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, судимість за які у встановленому законом порядку не погашена та не знята, 31.03.2016 року, близько 05:30 хв., перебуваючи біля будинку № 44, що по вул. Сахарова у м. Львові, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, заволодів автомобілем марки ВАЗ 2106, в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1985 року випуску, який належить ОСОБА_6 , чим завдав останньому матеріальної шкоди яка встановлюється.
Повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 11.04.2016 із додатками на З арк.
Протоколом огляду місця події від 31.03.2016 року.
Запитом директору ТзОВ «Львівська Випічка «Shосо» від 01.04.2016 року.
Відеозаписом зафіксованим на матеріальному носії інформації - СD диск, наданий ТзОВ «Львівська Випічка «Shосо» оглянутому в судовому засіданні.
Протоколом огляду матеріального носія інформації від 04.04.2016 року.
Постановою про визнання речовим доказом від 04.04.2016 року.
Запитом начальника УПП у м. Львові ДПП НП України від 05.04.2016 року.
Відповіддю УПП у м. Львові ДПП НП України № 8894 від 06.04.2016 року із додатком - СD диском та відеозаписом зафіксованим на даному матеріальному носії, оглянутому в судовому засіданні.
Постановою про визнання речовим доказом від 06.04.2016 року.
Протоколом огляду місця події від 08.04.2016 року.
Постанова про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 11.04.2016 разом із квитанцією №00038 .
Постанова про визнання речовим доказом від 11.04.2016 року.
Постановою про призначення авто-товарознавчої експертизи від 12.04.2016 року.
Висновком експерта №9/253 від 26.04.2016 року.
Стаття 86 КПК України, зазначає, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.86 КПК Укпаїни недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Нормами ч.1 ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, покладається на прокурора.

При цьому, згідно з вимогами ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, п.3 ст. 6 Конвенції передбачено, що суд повинен безпосередньо дослідити показання, речі, документи (ст.23 КПК України).
Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення правових позицій засобами, передбаченими КПК України.
ОСОБА_5 11.04.2016 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Постановою слідчого 11.04.2016 року призначено захисника, що також стверджується дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 від 11.04.2016 року.
Сторона захисту в судовому засіданні заявила клопотання в порядку ст.89, ч.12 ст.290 КПК України про визнання доказів недопустимими про визнання заяви. Просить протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016 р., матеріальний носій інформації - СD диск, наданий ТзОВ «Львівська Випічка «Shoко», запит начальнику УПП у м. Львові ДПП НП України від 05.04.2016 р., відповідь УПП ДПП НП України № 8894 від 06.04.2016 із додатком - СD диском, постанову про визнання речовим доказом від 06.06.2016 р. визнати недопустимими доказами.
В судовому засіданні сторона захисту пояснила, що стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000967 від 01.04.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, в якості доказів надано протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016 р. У зв`язку із тим, що протокол не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ч.2 ст. 228 КПК України, яка вказує на те, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Зазначає, що вказаний протокол є недопустимим доказом з наступних причин: при пред`явленні особи (обвинуваченого ОСОБА_5 ) для впізнання свідку ОСОБА_9 - відмінності в одязі: ОСОБА_5 одягнений в камуфляжні штани, інші особи - джинси; відмінності у взутті: у ОСОБА_5 біле взуття, в інших осіб - темне; у віці: ОСОБА_5 , 1990 р. н., інша особа, 1996 р.н. Крім цього, стороною обвинувачення надані докази, які не були відкриті стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК України, а саме: запит начальнику УПП у м. Львові ДПП НП України від 05.04.2016 р., відповідь УПП ДПП НП України № 8894 від 06.04.2016 із додатком - СD диском, постанова про визнання речовим доказом від 06.06.2016 р.

Згідно ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
У свою чергу, на суд положеннями частини 12 ст. 290 КПК України законодавець покладає лише заборону допускати як докази (тобто обов`язок вважати допустимим доказами) ті відомості, що містяться в матеріалах, які сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту у порядку, передбаченому частинами 2 та 11 ст. 290 КПК України. Крім того, ч.2 ст. 317 КПК України передбачає обов`язок головуючого після призначення справи до судового розгляду забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Таке ознайомлення з наявними у розпорядженні суду матеріалами кримінального провадження, з огляду на положення ч. 12 ст. 290 КПК України, зокрема про те, що суд не має право допустити як докази інформацію, що міститься у матеріалах, невідкритих саме у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не доповнюють і не підміняють порядку відкриття матеріалів, передбаченого ст. 290 КПК України.
Як встановлено в судовому засіданні слідчим надано підозрюваному та його захиснику доступ до матеріалів досудового розслідування №0000967 від 01.04.2016 року в підшитому та пронумерованому стані в 1-му томі, а саме: том 1 на 118 аркушах.
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.04.2016 року підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 ознайомлені з матеріалами досудового розслідування в приміщенні кабінету №3 Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області в період часу з 16:00 год. по 16:30 год. Як вбачається розписки на даному протоколі підозрюваного та захисника такі ствердили своє ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Крім того, підозрюваний в даному протоколі своїм підписом ствердив про ознайомлення з таким та відсутність зауважень.
Відтак суд приходить до переконання про виконання стороною обвинувачення обов`язку регламентованого ч.2 ст.290 КПК України щодо відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, в тому числі і речових доказів, про які йдеться вище. Даний факт стверджується наявними в матеріалах кримінального провадження підписами підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про ознайомлення з такими так і відсутність зауважень сторони захисту і самого підозрюваного.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні, постанова про визнання речовим доказом СD диску датована 06.04.2016 р., а не 06.06.2016 р. Прокурором в судовому засіданні стверджено, що слідчим допущено механічну описку щодо дати постанови слідчого про визнання речовим доказом 06.06.2016 р., а вірною слід вважати 06.04.2016 р. Даним уточненням прокурора суд надає віри та приймає такі до уваги.

Отримавши відповідь на запит начальнику УПП у м. Львові ДПП НП України від 05.04.2016 р. за № 8894 від 06.04.2016 р. із додатком - СD диском слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом 06.04.2016 р., а не 06.06.2016 р.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що 28.04.2016 року під час надання доступу обвинуваченому та його захиснику до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, в тому числі з вищезазначеним носієм інформації. Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат не були обмежені в часі в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в тому числі запитом начальника УПП у м. Львові ДПП НП України від 05.04.2016 р., відповіддю УПП ДПП НП України № 8894 від 06.04.2016 із додатком - СD диском. Водночас ознайомившись з матеріалами кримінального провадження жодних зауважень до вказаного протоколу не зазначено.
Відтак суд приходить до переконання, що право обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 28.04.2016 року ОСОБА_5 та його адвокату було забезпечене слідчим згідно вимог статтей 103, 104, 290 КПК України.
Крім того, захисник ОСОБА_4 заявила в судовому засіданні клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016 р. У зв`язку із тим, що протокол не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ч.2 ст. 228 КПК України, яка вказує на те, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Зазначає, що вказаний протокол є недопустимим доказом з наступних причин: при пред`явленні особи (обвинуваченого ОСОБА_5 ) для впізнання свідку ОСОБА_9 - відмінності в одязі: ОСОБА_5 одягнений в камуфляжні штани, інші особи - джинси; відмінності у взутті: у ОСОБА_5 біле взуття, в інших осіб - темне; у віці: ОСОБА_5 , 1990 р. н., інша особа, 1996 р.н. Наведені захисником обставини знайшли своє підтвердження після дослідженим в судовому засіданні даного протоколу пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2016 року. Відтак, даний протокол пред`явлення особи до впізнання від 11.04.2016 року визнаються судом недопустимим доказом.

Таким чином оцінюючи всі здобуті та перевірені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, котрий не одружений, навчався в комунальному закладі «Гуляйпільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради з 21.09.2004 року по 03.06.2009 року, позитивну характеристику викладача ОСОБА_10 , те, що на обліку в нарколога та психіатра не перебуває. Також суд враховує перебування з 02.07.2010 по 08.07.2010 на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 з діагнозом: «розлад поведінки внаслідок вживання алкоголю у особистості з суміжною розумовою відсталістю», раніше судимий.

Як встановлено в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 засуджено 22.07.2011 року вироком Шевченкіського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Постановою Шевченкіського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року подання старшого інспектора Шевченківського ВКВІ в м.Києві в частині скасування випробувального строку засудженому вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2011 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі ОСОБА_5 задоволити та направити в заклад кримінально-виконавчої системи для відбування покарання, призначеного вироком суду. Для виконання вироку суду ОСОБА_5 помістити до Київського слідчого ізолятора №13 Управління Державного департаменту з питань виконання покарань в м.Києві та Київській області для направлення в заклад кримінально-виконавчої системи. Строк покарання обчислювати з моменту його затримання, зарахувавши в строк відбування покарання знаходження під вартою в ході судового розгляду справи з 08.01.2011 по 22.07.2011 по цьому ж вироку.
Відповідно до ст.66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Відтак з урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень з урахуванням вимог ст.ст. 71, 72 КК України та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2011 року та з врахуванням постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 31.10.2012 року справа №26/10/24298/2012.
Зарахування обвинуваченому в строк покарання періоду його попереднього ув`язнення судом здійснюється з урахуванням правової позиції ухвали Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, а також вимог ст.ст. 4, 5 КК України, з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, оскільки інкримінований йому злочин вчинено до 21.06.2017 року (дня набрання чинності матеріальним Законом № 2046-VIII, що погіршує становище особи) та останній станом на цю дату вже утримувався під вартою.

Відтак, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 11.04.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

За змістом положень ст. 15 Закону України "Про судову експертизу", ст.93 КПК України 1960 року, п.11 Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів (затверджена постановою Кабінету Міністрів України №710 від 01 липня 1996 року з подальшими змінами) з осіб, щодо яких постановлено обвинувальний вирок, судові витрати підлягають стягненню на користь держави.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із проведенням на досудовому слідстві судової експертизи в сумі 879 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 50, 66, 67, 70, 72 КК України, ст.ст.100, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяців без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Шевченкіського районного суду м. Києва від 22.07.2011 року за ч. 1 ст. 187 КК України, яким призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.72 КК України строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 11.04.2016 року, тобто з часу фактичного затримання з урахуванням постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 31.10.2012 року справа №26/10/24298/2012.
Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ зарахувати в строк відбування ОСОБА_5 покарання за цим вироком, термін попереднього ув`язнення з 08.01.2011 по 22.07.2011 року та з 11.04.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять гривень) грн. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази у відповідності до ст.100 КПК України, а саме:

Цифровий носій СD-R, круглої форми на якому міститься відео спостереження від 31.03.2016 року; цифровий носій СD-R, круглої форми на якому міститься відео спостереження в період часу з 20:00 год. 30.03.2016 року, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах справи.
Автомобіль марки ВАЗ 2106, в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1985 року випуску, який належить ОСОБА_6 та переданий останньому на відповідальне зберігання залишити власнику.
Паперовий конверт зі змивами з коробки передач, паперовий конверт зі змивами з керма, паперовий конверт зі змивами рук ОСОБА_5 та поліетиленовий прозорий пакет (файлик) в якому знаходяться ПЛС зі слідами рук, що здані в камеру схову Франківського ВП НА у Львівській області знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено у нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1