КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_7 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що існують підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним і невмотивованим та таким, що постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в наступному: не повідомлено власника майна про дату судового засідання; не враховано негативних наслідків від арешту транспортного заходу для власника майна та членів його родини; розгляд клопотання відбувся з порушенням встановленого чинним Кримінальним процесуальним кодексом строку.

Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, в оскаржуваному рішенні суду указано дані, які не відповідають дійсності в частині, що стосується осіб, які отримали ушкодження від дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується самого клопотання слідчого про арешт майна, то на думку апелянта, воно подане без усунення недоліків, які зазначені в ухвалі слідчого судді від 09 серпня 2019 року, та з пропуском строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002242 від 08 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, 02 серпня 2019 року близько 16 год. 30 хв. по спецлінії «102» надійшло повідомлення про те, що 02 серпня 2019 року о 16 год. 26 хв. за адресою: Київська область, Білоцерківський район, на А/Д «Київ-Одеса» М-05, 74 км +400 метрів в напрямку міста Київ відбулася дорожньо-транспортна пригода.

В ході проведення огляду місця події стало відомо, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , де в салоні знаходилось два пасажира, рухаючись по А/Д «Київ-Одеса» М-05 74 км + 400 метрів в напрямку міста Києва, що на території Білоцерківського району Київської області, допустив занос керованого ним автомобіля, після чого здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку, в подальшому водій ОСОБА_7 здійснив виїзд праворуч, за межі проїзної частини дороги та здійснив наїзд на бетонний відбійник.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Білоцерківської лікарні.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05 квітня 2019 року, автомобіль «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває у власності ОСОБА_7 .

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2019 року.

Також, постановою слідчого від 08 серпня 2019 року автомобіль «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З метою збереження речових доказів, слідчий і звернувся до суду з клопотанням про арешт автомобіля «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 .

Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення, оскільки сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що автомобіль може містити на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що слідчим суддею зазначено неправильні дані щодо осіб, які отримали ушкодження від дорожньо-транспортної приходи, то вказані обставини не входять до переліку тих, які у відповідності до вимог ст. 173 КПК України враховуються слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна.
На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Не є порушенням вимог кримінального процесуального закону і розгляд клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення ОСОБА_7 , оскільки ст. 172 КПК України надає суду право вирішувати питання про арешт майна без повідомлення власника цього майна або його представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Також, є безпідставними і доводи апелянта з приводу того, що слідчим не усунуто недоліки клопотання про які зазначалося в ухвалі слідчого судді від 09 серпня 2019 року. Так, зазначеним рішенням суду, клопотання слідчого про арешт майна було повернуто з підстав не зазначення в ньому мети такого заходу забезпечення кримінального провадження. Як вбачається з наданих суду матеріалів, вказані недоліки слідчий усунув, що підтверджується вище наведеним обставинами.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і посилання ОСОБА_7 на порушення слідчим строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна та на порушення слідчим суддею строку розгляду таких клопотань.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «RENAULT KANGOО», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5348/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1