Дата документу 10.10.2019 Справа № 331/4240/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 331/4240/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/993/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньотехнічною освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2009 р.н., офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

10.02.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України, до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

10.02.2016 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільнений умовно-достроково 22.09.2017 року,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України;

застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Клопотання обґрунтовано тим, що вказаній особі обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_7 , відповідно до власноруч написаної заяви від 16.07.2019 прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора ФОП « ОСОБА_10 ». Того ж дня, 16.07.2019 ОСОБА_7 відповідно до акту приймання прийняв матеріальні цінності, згідно з описом. 09.08.2019 року ОСОБА_7 отримав від оператора ФОП « ОСОБА_10 » подорожній лист від 09.08.2019 року з переліком замовлень та адрес поставки товару, а також розмінні кошти у сумі 200 гривень. Після чого, знаходячись у приміщенні складу ФОП ОСОБА_10 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до нього, відповідно до подорожнього листа, завантажив б пляшок води «ЭКО», 6 пляшок води «ДЕТСКАЯ «ВИННИ» та 7 пляшок води «Бювет» до автомобіля «Форт Транзит» державний номер НОМЕР_1 , для подальшої доставки замовникам відповідно до подорожнього листа від 09.08.2019. Протягом робочого дня, ОСОБА_7 отримав від замовників грошові кошти за поставлену воду на загальну суму 1491 гривня 00 копійок. Зазначені грошові кошти були ввірені ОСОБА_7 . Після цього, приблизно о 16 годині 30 цього ж дня, ОСОБА_7 , завершивши доставку води та отримавши грошові кошти у якості плати за товар, переслідуючи корисливий мотив та злочинний намір, направлений на незаконне привласнення грошових коштів ФОП « ОСОБА_10 », діючи повторно, знаходячись біля складу ФОП « ОСОБА_10 », що розташований по АДРЕСА_2 , залишив автомобіль «Форт Транзит» державний номер НОМЕР_1 , при цьому грошові кошти в сумі 1491 гривні отримані від замовників за поставлену воду, а також 200 гривень, отриманих у якості розмінних коштів, які належать ФОП « ОСОБА_10 », привласнив собі та в подальшому витратив їх на власні потреби. Злочинними діями ОСОБА_7 ФОП «ОСОБА_10 » завдано матеріальних збитків на загальну суму 1691 гривень 00 копійок.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначив, що враховуючи наявність обґрунтованої підозри підозрюваного у вчиненні даного кримінального правопорушення та наявність ризику можливого продовження злочинної діяльності, недоведеність слідчим та прокурором неможливості запобігти встановленому ризику під час застосування більш м`якого запобіжного заходу, суддя вважав необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі прокурор, посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого, відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування, наявність попередніх судимостей, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування та суду. На думку апелянта запобіжний захід саме у виді домашнього арешту є найбільш доцільним та дієвим запобіжним заходом у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади законності. У відповідності до вимог ч.1 ст.9, КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу щодо особи для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 132, 178 КПК України, повинен врахувати чи: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням; а також оцінити в сукупності всі обставини у сукупності: у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням застосувати запобіжний захід і у доданих до нього матеріалів, оскільки, згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону із дотриманням визначеної процесуальної процедури.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів.

Так, слідчий суддя погодилась з обґрунтованістю підозри і наявністю ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинення нового злочину), в той же час слідчий суддя дійшла висновку, що прокурор і слідчий не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, вказаних у клопотанні.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо часткового задоволення клопотання слідчого. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування.

Доводи апелянта фактично дублюють доводи клопотання слідчого і правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Приймаючи рішення по суті заявленого клопотання, слідчий суддя врахувала обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу підозрюваного.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, слідчий суддя дійшла обґрунтованого висновку про недоцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, внаслідок чого обрала запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшла обґрунтованого висновку, про не доведеність існування всіх ризиків, на які посилаються прокурор та слідчий в своєму клопотанні, як обґрунтування обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що ні слідчим, ні прокурором не було доведено обставин, які б свідчили про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, хоча останній і підозрюється у вчинені тяжкого злочину, є особою раніше судимою, однак має міцні соціальні зв`язки, а саме постійне місце проживання, неофіційно працює, має на утриманні малолітню дитину. Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді. Крім того з огляду на таку засаду кримінального провадження як презумпція невинуватості, колегія суддів звертає увагу на неприпустимість вказівок прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин.

Підозрюваний після застосування запобіжного заходу його умов не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків. Прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження.

Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4