ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1990/19 Справа № 173/606/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000141 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 16.05.2018 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 01.11.2018 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, та пом`якшити призначене йому покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання: - за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; - за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, що відповідно до ст.72 КК України становить 1 рік позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 18.02.2019 року близько 17.45 години, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в центрі м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, побачив як малолітній ОСОБА_8 , 2006 року народження, знімає грошові кошти з банкомату «Приватбанк» на вул. Центральній вказаного населеного пункту.
Далі, ОСОБА_7 внаслідок раптово виниклого умислу направленого на відкрите викрадення чужого майна, дочекався доки малолітній ОСОБА_8 відійде у безлюдне місце, а саме на дорогу, яка з`єднує вул. Центральну та вул. Троїцьку м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, наздогнав останнього та голосом наказав зупинитися.
Після того як малолітній ОСОБА_8 зупинився, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, наказав ОСОБА_8 дістати свій мобільний телефон, мотивуючи це метою поспілкуватися по телефону з матір`ю малолітнього хлопця. Після того, як ОСОБА_8 дістав із кишені мобільний телефон «Nokia 206» ОСОБА_7 вихватив його із рук малолітнього та поклав його у кишеню свого одягу.
Продовжуючи свій злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном ОСОБА_7 почав перевіряти кишені малолітнього ОСОБА_8 своїми руками, в результаті чого виявив у його кишенях грошові кошти в сумі 227 грн. та банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , яка згідно Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657- ХП, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-Ш п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-1У, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, а також папірець на якому записаний пін-код до вказаної платіжної картки, які самовільно дістав з кишені малолітнього.
Далі, ОСОБА_7 пригрозив малолітньому ОСОБА_8 фізичною розправою, якщо останній розповість будь-кому про вказану подію, та з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, у подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_7 умисно, із корисливих спонукань, відкрито, повторно, викрав у малолітнього ОСОБА_8 мобільний телефон «Nokia 206» вартістю 500 грн. та грошові кошти в сумі 227 грн., чим спричинив потерпілій - матері малолітнього - ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 727 грн..
Крім того, у подальшому 18.02.2019 року, приблизно о 19.00 години, ОСОБА_7 , знаходячись на вул. Центральній (Леніна) в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, використовуючи раніше викрадену картку АТ КБ «Приватбанк» номер НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , та знаючи пін-код до неї, за допомогою банкомату «Приватбанк» зняв з банківського рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1200 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції врахована обставина, на яку посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання, а саме, - щире каяття, а тому вказана обставина не підлягає повторному врахуванню.
Також, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не врахування його активного сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина не була встановлена як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченим обставини не можуть бути підставами для призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо малолітньої дитини, особи обвинуваченого, який раніше судимий, виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, ОСОБА_7 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи обвинуваченого не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4