ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3359/19 Справа № 206/4163/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,
громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 27 грудня 2019 року.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що вказані відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що в ухвалі суду не зазначено, якими саме доказами та їх джерелами обґрунтовується наявність в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України. Зазначає, що судом не враховано отримані в ході судового розгляду відомостей свідків про поведінку ОСОБА_8 , які свідчать про те, що він не мав наміру вбивати потерпілих. Вважає, що висновок суду про доведеність заявлених прокурором ризиків не відповідає фактичним обставинам провадження.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як слідує з матеріалів, досудовим розслідуванням встановлено, що 05 травня 2019 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходились в маршрутному таксі № 21 сполученням «Ігрень-Центр», під час руху з житлового масиву Ігрень Самарського району до центру міста Дніпра, на відстані близько 400 метрів нижче Самарського мосту через річку Самара по вулиці Маршала Малиновського, по напрямку слідування транспортних засобів з житлового масиву Ігрень Самарського району до центру м.Дніпра, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою на адресу один одного. Під час конфлікту ОСОБА_8 , знаходячись в проході салону вище зазначеного маршрутного таксі в безпосередній близькості до останніх, дістав з чохла на брючному ремені справа туристичний ніж моделі «2487», марки «GRAND WAY», та послідовно наніс ним два удари ОСОБА_9 в ліву частину грудної клітини, в область життєво важливих органів, а потім наніс ним два удари ОСОБА_10 в передню черевну стінку праворуч та два удари у грудну клітину ліворуч, в область життєво важливих органів.
Вважаючи, що ним виконані всі дії, спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 намагався покинути вище зазначене маршрутне таксі та втекти з місця скоєння злочину, але не зміг цього зробити, оскільки був затриманий присутніми в таксі пасажирами.
Разом з тим, злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі останнього, оскільки потерпілим було вчасно надано медичну допомогу, що забезпечило збереження їх життя.
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, а саме закінченого замаху на вбивство двох осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №206/4163/19, 29 жовтня 2019 року в судовому засіданні Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , володіючи відомостями щодо осіб потерпілих, свідків, які ще не допитані, може незаконно впливати на них з метою зміни показів на його користь, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника щодо відсутності належного обґрунтування ризиків в клопотанні прокурора, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором вказані доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та те, що ризики, які були наявні при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились.
Посилання захисника на відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від
29 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4