Провадження № 11-кп/4820/571/19
Справа № 683/1357/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 ч. 3 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції зі Старокостянтинівським районним судом в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2018 року за № 0000264 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України, за його апеляційною скаргою на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинова Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 04.12.2014 року Старокостянтинівським районним судом за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 3 місяці;
- 09.09.2015 року Старокостянтинівським районним судом за ч. 1 ст. 187, ст. 69, ч.ч. 2 та 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 23.04.2018 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 10.07.2019 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час утримання під вартою з 31.05.2018 року по 09.07.2019 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 572 грн.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Асістант 5411 МАХ», який зберігається у потерпілого ОСОБА_9 залишено останньому за належністю.
За вироком суду, 27 квітня 2018 року о 04 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на третьому поверсі коридору Старокостянтинівського професійного ліцею, що по вул. І. Франка, 35 в м. Старокостянтинові, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, впевнившись, що за його злочинними діяннями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, через незамкнені двері проник до кімнати № 312, з якої умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон марки «Асістант 5411 МАХ», вартість якого складає 1 334 грн. 70 коп., із стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 грн., стартовим пакетом мобільного оператора «Водафон», вартістю 50 грн., чохлом прозорого кольору, вартістю 80 грн., флеш-картою пам`яті на 16 гб., вартістю 200 грн., який знаходився на дерев`яній тумбі приміщення даної кімнати, чим заподіяв ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1714 грн. 70 коп.
Крім цього, 11 травня 2018 року о 01 год. 23 хв. ОСОБА_7 , будучи особою, раніше судимою за хуліганство, перебуваючи у громадському місці - на прилеглій території кафе-бару «Шоколад», що по вул. Миру 36/1 в м. Старокостянтинові, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи існуючі в суспільстві загальноприйняті правила поведінки і моральні засади, протиставляючи себе суспільству та використовуючи незначний привід, поводячи себе з особливою зухвалістю, вчинив конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_7 , висловлюючись грубою нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_10 , принижуючи його людську гідність, схопив його позаду тулуба двома руками за шию та кинув останнього на землю, після чого користуючись його безпорадним станом наніс чисельні удари в область голови, а саме близько 15 ударів кулаками рук, 20 ударів ногами та 5 ударів скляною пляшкою, яка знаходилась поруч, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, перелому носової кістки, крововиливу в порожнині носа, множинних саден та гематоми обличчя, гематоми обох повік, які згідно висновку експерта № 54 від 22.05.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України, та з ч. 3 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України; із урахуванням усіх пом`якшуючих обставин, призначити покарання, яке не буде пов`язане із позбавленням волі, у виді обмеження волі; застосувати ст. 69 КК України.

Вважає, що судом не враховано ряд пом`якшуючих обставин, зокрема: повернення потерпілому ОСОБА_9 викраденого мобільного телефону, щире каяття, співпраця зі слідством, відсутність претензій з боку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили його суворо не карати.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати не за ч. 3 ст. 185 КК України, а за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в гуртожиток він проник не з метою крадіжки телефона, а з метою побачитися зі своїм другом, умисел на крадіжку телефона у нього виник, коли він перебував у кімнаті.

Судом необґрунтовано кваліфіковано його дії за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки вважає, що громадський порядок не порушував, лише наніс ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 54 від 22 травня 2018 року, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, будучи допитаним судом першої інстанції, ОСОБА_7 підтвердив, що 27 квітня 2018 року приблизно о 04 год. він проник на третій поверх Старокостянтинівського професійного ліцею, що по вул. І. Франка в м. Старокостянтинові, та через незамкнені двері проник до кімнати, у якій на той час спав потерпілий ОСОБА_9 . З неї таємно і викрав мобільний телефон останнього, який знаходився на дерев`яній тумбі приміщення даної кімнати. В подальшому вказаний телефон він повернув потерпілому ОСОБА_9 через знайомого ОСОБА_11 .

Крім цього, показав, що 11 травня 2018 року приблизно о 01 год. він, перебуваючи біля кафе-бару «Шоколад», що по вул. Миру в м. Старокостянтинові, вчинив конфлікт з потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого кинув останнього на землю. Після цього, користуючись його безпорадним станом, наніс чисельні удари в голову, а також декілька разів ударив скляною пляшкою, яка знаходилась поруч.

Вказані пояснення в деталях узгоджуються із даними відеозапису двох слідчих експериментів по вказаних епізодах, зафіксованих на DVD диск (Т.2, а.м.п. 156)

Окрім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України також підтверджується даними:

- показань потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив факт проникнення 27 квітня 2018 року у нічний час через незамкнені двері до його кімнати у гуртожиток Старокостянтинівського професійного ліцею, що по вул. І. Франка в м. Старокостянтинові. Скориставшись тим, що він спав, у нього було викрадено мобільний телефон, який знаходився на дерев`яній тумбі приміщення даної кімнати. В подальшому вказаний телефон обвинувачений йому повернув через знайомого ОСОБА_11 ;

- показань свідка ОСОБА_12 , який є директором Старокостянтинівського професійного ліцею, наданими в суді першої інстанції, який показав, що дізнавшись про крадіжку мобільного телефону з гуртожитку ліцею в учня ОСОБА_9 , що сталася 27 квітня 2018 року о 04 год. 00 хв., він переглянув записи із камер спостереження, де було видно, як обвинувачений ОСОБА_7 залазить на третій поверх гуртожитку;

- показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в суді пешої інстанції показали, що вони проживають у вказаному гуртожитку та 27 квітня 2018 року приблизно о 4 год. обвинувачений ОСОБА_7 ходив по коридору та стукав у кімнати, а зранку вони дізналися про крадіжку мобільного телефону із кімнати учня ОСОБА_9 ;

- показань свідка ОСОБА_11 про те, що він проживав у вказаному гуртожитку та у нічний час 27 квітня 2018 року у його сусіда по кімнаті ОСОБА_9 викрали мобільний телефону. Переглянувши записи із камер спостереження він побачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який залазив у гуртожиток, а тому зателефонував останньому та запропонував повернути викрадений телефон. Обвинувачений ОСОБА_7 погодився та наступного дня повернув телефон, який в подальшому він віддав потерпілому ОСОБА_9 .

Такі покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом, зокрема, даними:

- протоколу проведення слідчого експерименту від 30 травня 2018 року та відеозаписом такого (файл 20180530_152219), з яких вбачається, що слідчий експеримет проведено за участю ОСОБА_7 , який показав, як він через балконні двері зайшов на третій поверх і пішов у кімнату, де спав ОСОБА_9 та викрав його мобільний телефон, який знаходився на дерев`яній тумбі у даній кімнаті (Т. 2, а.м.п. 152, 156);

- протоколу огляду місця події від 27 квітня 2018 року з фототаблицями до нього, згідно якого проведено огляд кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку Старокостянтинівського професійного ліцею, що розташований по вул. І. Франка, 35 в м. Старокостянтинові, у якій проживає ОСОБА_9 , з яких вбачається, що оглянуто місце вчинення крадіжки та зафіксовано пошкодження вхідних дверей, які наніс обвинувачений (Т. 2, а.м.п. 14-24);

- протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 4 травня 2018 року з фототаблицями, згідно яких він повідомив, що невідома особа шляхом проникнення через незачинені двері його кімнати № 312 гуртожитку Старокостянтинівського професійного ліцею, що по вул. І. Франка в м. Старокостянтинові, де викрала його мобільний телефон марки «Асістант 5411 МАХ» (Т. 2, а.м.п. 42-45),

- висновку товарознавчої експертизи №12.1-0368:18 від 15.05.2018 року, згідно якої вартість мобільний телефон марки «Асістант 5411 МАХ» станом на 27.04.2018 року становить 1 334 грн. 70 коп. (Т. 2, а.м.п. 52-56);

- довідки виданої 29.05.2018 року ФОП ОСОБА_15 , згідно якої станом на 27.04.2018 року вартість SIM-карти «Київстар» становить 50 грн., SIM-карти «Водафон» становить 50 грн., чохол прозорого кольору до телефону «Асістант 54110» становить 80 грн., флеш-карта пам`яті на 16 гб. становить 200 грн.(Т. 2, а.м.п. 119);

- протоколу огляду від 15.05.2018 року з фототаблицями до нього, згідно якого оглянуто DVD-R диск із записом камери спостереження, який надано директором Старокостянтинівського професійного ліцею на запит слідчого. З нього вбачається, що 27 квітня 2018 року о 03 год. 53 хв. обвинувачений ОСОБА_7 заліз на третій поверх гуртожитку ліцею, а о 04 год. 11 хв. покидає гуртожиток через головні двері. (Т. 2, а.м.п. 61).

Вина обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (хуліганство) підтверджується також сукупністю наявних у матеріалах справи доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_10 , будучи допитаним в суді першої інстанції, підтвердив, що 11 травня 2018 року приблизно о 01 год. у нього з обвинуваченим ОСОБА_7 біля кафе-бару «Шоколад», що по вул. Миру в м. Старокостянтинові, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 кинув його на землю, після чого наніс чисельні удари в голову.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він 11 травня 2018 року приблизно о 01 год. біля кафе-бару «Шоколад», що по вул. Миру в м. Старокостянтинові, побачив чоловіка, який був побитий та лежав на землі, у зв`язку з чим викликав швидку допомогу.

Такі покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом, зокрема, даними:

- протоколу огляду від 13.05.2018 року з фототаблицями до нього, згідно якого оглянуто DVD-R диск із записом камери спостереження, який надано ОСОБА_17 . З нього вбачається, що 11 травня 2018 року з 01 год. 23 хв. до 01 год. 39 хв. обвинувачений ОСОБА_7 наносить неодноразово потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження (Т. 2, а.м.п. 89-102);

- висновку судово-медичної експертизи № 54 від 22.05.2018 року, згідно якої у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, перелому носової кістки, крововиливу в порожнині носа, множинних саден та гематоми обличчя, гематоми обох повік, які могли виникнути від дій ударів, тертя тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки рук, взуті ноги сторонньої особи, або їм подібні предмети, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Т. 2, а.м.п. 105-106).

Беручи до уваги усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане із проникненням до житла, за ч. 3 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство.

Перед викладенням перевірених доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок перевіряється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України лише в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 згідно з пред`явленим обвинуваченням у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та поєднананому із проникненням до житла, суд першої інстанції правильно врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 22 постанови «Про судову практику в справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., з яких слідує, що для вирішення питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, слід мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки необхідно з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Проаналізувавши вищенаведені докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 при скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ч. ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає, що суд правильно виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та врахував, що останній незаконно проник у гуртожиток Старокостянтинівського професійного ліцею, шляхом подолання перешкод, тобто через балконні двері третього поверху, пошкодивши такі, через незамкнені двері незаконно проник до кімнати № 312, в якій спав потерпілий ОСОБА_9 , з яким він знайомий не був, звідки таємно викрав мобільний телефон саме шляхом проникнення до житла.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, апеляційний суд також до уваги не приймає, з врахуванням наступного.

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 згідно з пред`явленим обвинуваченням у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, суд першої інстанції правильно врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.п. 3, 4, 5 постанови «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 р., з яких слідує, що хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпіли тощо, слід кваліфікувати як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Аналіз диспозиції ст. 296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства - громадський порядок.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Диспозицією ч. 2 ст. 125 КК України передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності,-

Об`єктом вказаного злочину є здоров`я особи. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності

Проаналізувавши вищенаведені докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 при скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ч. ст. 296 КК України, апеляційний суд вважає, що суд правильно виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та врахував, що останній вчинив злочин, перебуваючи у громадському місці, умисно грубо порушив громадський порядок, виражав явну неповагу до суспільства та ігноруючи в суспільстві загальноприйняті правила поведінки і моральні засади, поводив себе з особливою зухвалістю. Вказаний злочин вчинив щодо особи, з якою раніше знайомим не був, принижуючи його людську гідність, при цьому наніс останньому численні удари в голову, завдавши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Отже, наведене свідчить про правильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 296 КК України.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Твердження апелянта про необхідність перекваліфікації його дій колегія суддів розцінює як намір пом`якшити ступінь його вини та покарання за скоєне.

Посилання ОСОБА_7 на те, що суд при призначенні йому покарання не врахував, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна потерпілому, відсутність претензій з боку такого та призначив йому надто суворе покарання, апеляційний суд до уваги не приймає враховуючи наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжким та середнього ступеня тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо (Т. 2, а.м.п. 125), за місцем останнього відбування покарання характеризується негативно (Т. 2, а.м.п. 122), згідно висновку комісійної стаціонарної судово психіатричної експертизи № 287 від 22.05.2019 року ОСОБА_7 під час скоєння злочинів виявляв та виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип на органічній основі, та це не заважало та не заважає йому усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т. 1, а.м.п. 187-189 зворот).

Також, врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.

Разом з тим, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини, що свідчить про його явне небажання ставати на шлях виправлення і характеризує його як особу, схильну до протиправних проявів та дає підстави вважати, що перебуваючи на волі він може продовжити злочинну діяльність.

Отже, суд прийшов до обгрунтованого висновку, про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обгрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання: - за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, оскільки місцевий суд призначив покарання у межах, встановлених санкціями статей, інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання у цьому випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт, апеляційний суд не знаходить.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, та вмотивованим, підстави для його скасування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2018 року за № 0000264 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4