Справа № 567/998/16-к
УХВАЛА

13.08.2019 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Острозького районного суду від 05.04.2017 року по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами

встановив:

в Острозький районний суд надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Острозького районного суду від 05.04.2017 року по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами.
На обгрунтування заяви ОСОБА_5 вказує, що його дії у вказаному кримінальному провадженні підлягають кваліфікації за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений, шляхом проникнення в інше приміщення.
При цьому, зазначає, що висновок судів щодо кваліфікації його дій за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України є помилковим і підлягає скасуванню, у зв`язку із нововиявленими обставинами, які стали відомі йому лише після отримання 09.01.2019 року копії постанови Верховного Суду від 04.12.2018 року, якою відмовлено в задоволенні його заяв і заяви його захисника щодо скасування вироку Острозького районного суду від 05.04.2017 року та, як наслідок, його визнано виним, шляхом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що дані обставини, згідно вимог пп.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є підставою для скасування вироку Острозького районного суду Рівненської області, яким його незаконно визнано винним, шляхом завідомо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, незастосувавши закон, який підлягає застосуванню, а саме ч.3 ст.185 КК України, замість застосованої ч.2 ст.185 КК України.
Зазначаючи на наявність достатніх доказів, які вказують на його засудження шляхом свідомого, умисного штучного створення та підроблення доказів, завідомо неправдих показів свідків та потерпілої ОСОБА_7 , допущення зловживань слідчими, прокурором та суддями у межах даного кримінального провадження, не дотримання вимог процесуального законодавства під час проведення слідчих дій на досудовому розслідуванні та зазначаючи, що нововиявленими обставинами є обставини, передбачені ч.1 ст.413 КПК України Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить постановити рішення, яким скасувати вирок Острозького районного суду Рівненської області від 05.04.2017 року та на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, закрити кримінальне провадження, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Окрім того, просить винести ухвалу про звільнення його з-під варти в залі суду та виправдовувальний вирок.
06 серпня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена заява засудженого ОСОБА_5 .
На обгрунтування якої ОСОБА_5 додатково вказує на наявність ще однієї нововиявленої обставини, а саме щодо невірного зазначення в процесуальних документах по справі по його обвинуваченню реєстраційного номеру автомобіля потерпілої ОСОБА_7 .
Зазначає, що реєстраційний номер вказаного транспортного засобу НОМЕР_1 , тоді, як в матеріалах справи, зокрема вироку Острозького районного суду від 05.04.2017 року, ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2017 року, постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року, зазначено інший реєстраційний номер автомобіля, а саме НОМЕР_2 .
Пр цьому, зазначає, що вказану обставину виявив лише 30.07.2019 року при повторному детальному вивченні матеріалів справи, які отримав в грудні 2018 року під час перебування в СІЗО м.Києва.
Вказуючи на штучне створення доказів у справі та зазначені вище обставини, просить скасувати вирок Острозького районного суду від 05.04.2017 року та закрити провадження у справі відносно нього.
В судовому засіданні ОСОБА_5 заяву підтримав в повному обсязі, вказуючи на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та невірне зазначення державного реєстраційного номеру транспортного засобу потерпілої ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Острозького районного суду від 05.04.2017 року та закрити провадження у справі.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні первісну та уточнену заяву ОСОБА_8 підтримав, вказуючи на обставини, викладені в них та просив задоволити.
Потерпіла ОСОБА_7 судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві розгляд справи просила проводити без її участі.
Відповідно до ч.2 ст.466 КПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши всі обставини, виходить з наступного.

Вироком Острозького районного суду Рівненської області №567/998/16-к від 05.04.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 12 березня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з 11 жовтня 2016 року. Ухвалено зарахувати ОСОБА_5 у порядку ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 11 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишено без змін до набрання вироком законної сили. Судом вирішено питання щодо речових доказів.

При цьому, судом було встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 14 грудня 1998 року Київським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.229-1 КК України (1960 року) до покарання у виді 8 років позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі 28.08.2006 року по відбуттю строку покарання), 24.09.2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі 20.02.2015 року по відбуттю строку покарання), 28.01.2016 року Білогірським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на 3 місяці (звільнений з місць позбавлення волі 27.06.2016 року по відбуттю строку покарання), 12.03.2016 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на 1 рік 4 місяці, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, до погашення чи зняття судимості у встановленому законом порядку на шлях виправлення не став, та продовжив свою злочинну діяльність.

Так, 12 липня 2016 року близько 09 год. 40 хв. ОСОБА_5 , знаходячись поблизу перукарні Міф, що по вул.Гальшки Острозької, 1, в м.Острог Рівненської області, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю спостереження за ним, шляхом вільного доступу проник через задні дверці до незамкненого автомобіля марки Форд Транзіт, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , де з паперової коробки, яка знаходилась під переднім сидінням автомобіля, намагався таємно викрасти грошові кошти, що належать на праві приватної власності потерпілій в сумі 950 гривень. Однак, не вчинив всіх дій, які він вважав необхідними для доведення даного злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений на місці вчинення злочину потерпілою ОСОБА_7 , якою і було припинено злочинні дії ОСОБА_5 .

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2017 року вирок Острозького районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення. Ухвалено абзац четвертий резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26 листопада 2015 №838-VIII) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 04.12.2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та його захисника залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2017 року щодо ОСОБА_5 в порядку ч.2 ст.433 КПК України змінено: на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 21 червня 2017 року по 11 липня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судове рішення залишено без змін.

Частиною 1 статті 129 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами

Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, в своїх рішеннях, зокрема, в рішенні у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема: Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру.

З системного тлумачення глави 34 КПК України вбачається, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним переглядом судових рішень у виняткових випадках і виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень, що набрали законної сили. Цей механізм застосовується лише у випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

В заяві про перегляд вироку суду ОСОБА_5 вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в межах даного кримінального провадження та на невідповідність, зазначеного в матеріалах справи державного реєстраційного номерного знаку транспортного засобу Форд Транзит, що належить потерпілій ОСОБА_7 фактичному, як на нововиявлені обставини.

Водночас, згідно ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Зі змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили, або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Водночас, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної чи касаційної інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що питання кваліфікації дії ОСОБА_5 було предметом розгляду скарг ОСОБА_5 та його захисника судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Зокрема, в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 11.07.2017 року зазначено: З достатньою повнотою суд перевірив у судовому засіданні доводи обвинуваченого про його невинуватість. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, за яких надав перевагу наявним у матеріалах справи доказам щодо підтвердження вини останнього по інкримінованому йому злочину.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Водночас, в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року вказано, що Дії ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України кваліфіковано правильно. Отже вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Окрім того, судом касаційної інстанції зазначено, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність по вказаному кримінальному провадженню не мало місця і не є підставою для перегляду вироку щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами

Водночас, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_5 в частині того, що про вказані обставини йому стало відомо після отримання постанови Верховного Суду від 04.12.2018 року, оскільки питання кваліфікації інкримінованого йому діяння було однією із підстав оскарження ОСОБА_5 та його захисником вироку Острозького районного суду від 05.04.2017 року в судах апеляційної та касаційної інстанції.

Окрім того, з аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що твердження ОСОБА_5 щодо порушення норм кримінального процесуального права, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження у справі, неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження були висловлені засудженим ОСОБА_5 та його захисником в апеляційних та касаційних скаргах.

Таким чином, посилання ОСОБА_5 на неправильність кваліфікації його дій органами досудового розслідування та судом, порушення вимог закону при призначенні покарання, судом по суті не оцінюються, оскільки виходять за межі повноважень суду під час провадження за нововиявленими обставинами.

Водночас, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи розбіжності щодо реєстраційного номеру автомобіля потерпілої ОСОБА_7 не є обставиною, що підпадає під ознаки ст.459 КПК України та не може бути підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, зокрема, витягу з ЄРДР №0000305 від 12.07.2016 року, доручення про проведення досудового розслідування від 12.07.2016 року, повідомлення про початок досудового розслідування від 12.07.2016 року, постанови про створення групи слідчих від 12.07.2016 року, постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.07.2016 року вбачається, що реєстраційний номерний знак автомобіля Форд Транзит, що належав потерпілій ОСОБА_7 , було зазначено, як НОМЕР_2 .

Водночас, відповідно до заяви потерпілої про злочин від 12.07.2016 року, протоколу огляду місця події/предметів/ від 12.07.2016 року з ілюстративними таблицями, протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 12.07.2016 року, реєстраційний номер вказаного транспортного засобу зазначено, як НОМЕР_1 , що відповідає дійсності.

Таким чином, з досліджених матеріалів справи дійсно прослідковується невірне зазначення реєстаційного номеру транспортного засобу в матеріалах досудового розслідування та, як наслідок, зазначення невірно вказаного номерного знаку автомобіля потерпілої у вироці Острозького районного суду.

Однак, допущені розбіжності можуть бути виправлені судом в порядку ст.379 КПК України та не свідчать про неправильність вироку суду щодо ОСОБА_5 вцілому.

Окрім того, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини (ч.1 ст.461 КПК України).

На обгрунтування уточненої заяви, ОСОБА_5 вказує, що дана обставина стала йому відома лише 30.07.2019 року при повторному дослідженні матеріалів справи. При цьому, зазначає, що копії даних матеріалів справи були отримані ним у грудні 2018 року. Таким чином, ОСОБА_5 мав можливість в достатній мірі та належним чином ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та відомості щодо реєстраційного номеру транспортного засобу потерпілої могли стати йому відомі не тільки в грудні 2018 року, а й раніше, оскільки він весь час кримінального провадження був його учасником і протягом всього часу кримінального провадження знайомився з його матеріалами.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим поза всяким розумним сумнівом, що жодна з зазначених ОСОБА_5 обставин не є нововиявленою, оскільки були відомі як ОСОБА_5 , так і судам апеляційної та касаційної інстанції при відповідному перегляді вироку, що належить переглянути.

Окрім того, ОСОБА_5 не надано жодних доказів на підтвердження зазначених ним обставин, водночас, жодна з них, а ні сама по собі, а ні разом із раніше виявленими обставинами, не доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Таким чином, з досліджених судом матеріалів заяви та кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , на порушення принципу правової визначеності, намагається поставити під сумнів вирок суду в остаточно вирішеній справі за відсутності будь-яких нових обставин суттєвого та вагомого характеру, які не були раніше відомі суду та фактично вимагає від суду здійснити перевірку раніше постановлених остаточних та обов`язкових до виконання судових рішень, надати нову оцінку наявним в справі доказам та перевірити дотримання вимог матеріального і процесуального закону, як на стадії досудового слідства, так і під час судового провадження, тобто вимагає від суду вийти за межі своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення.

Оскільки зазначені ОСОБА_5 , обставини дослідженими судом доказами не підтверджені, визначені законом підстави для скасування вироку суду відсутні, то суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для залишення заяви ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст.7-10, 94, 372, 459-467 КПК України, суд

ухвалив:

залишити заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Острозького районного суду №567/998/16-к від 05.04.2017 року по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за нововиявленими обставинами без задоволення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу через Острозький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1