УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання останнього незаконним,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 05 червня 2019 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання підозрюваного незаконним.

Скаргу захисник ОСОБА_2 обгрунтовує наступним.

Так, в провадженні СУ ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0005064 від 02.12.2016 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 149 КК України.

10.11.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

12.11.2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.01.2019 року включно та визначено розмір застави.

27.12.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

04.01.2019 року слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

04.01.2019 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, у кримінальному провадженні №0000007 від 04.01.2019.

Крім того, 04.01.2019 року ОСОБА_3 в рамках вказаного провадження було затримано на підставі ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Таке затримання підозрюваного ОСОБА_3 оформлене протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.01.2019 року, складеним старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_20 приблизно о 21 год. 30 хв. у приміщенні службового кабінету № 313 за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, захисник вважає незаконним з огляду на наступне.

Так, з протоколу про затримання не зрозуміло, який з пунктів, наведених у ч.1 ст.208 КПК України, став підставою затримання ОСОБА_3 , оскільки там міститься перелік двох підстав для затримання, передбачених п.1 та п.2 ст.208 КПК України та не вказано, яка з цих підстав була застосована до ОСОБА_3 .

Вважає затримання ОСОБА_3 на підставі п.1, п.2 ч.1 ст.208 КПК України незаконним з огляду на те, що під час затримання ОСОБА_3 останній не вчиняв жодного злочину та перебував в цей час в приміщенні суду на судовому засіданні. Крім того, в протоколі про затримання нічого не вказано про особу очевидця події, яка за твердженням слідства вказала на ОСОБА_3 як особу, що вчинила кримінальне правопорушення. Крім того, на тілі, одязі ОСОБА_3 відсутні ознаки, які б давали підстави вважати, що саме ОСОБА_3 вчинив злочин, що йому інкримінують. При цьому, відсутні дані вважати ОСОБА_3 особою, яка щойно вчинила злочин.

Також захисник вказує і на такий недолік протоколу затримання ОСОБА_3 як відсутність місця, дати і точного часу (години і хвилини) затримання відповідно до положень ст.209 КПК України, підстави затримання, а також відсутні відомості за підозрою у вчиненні якого кримінального правопорушення затримано ОСОБА_3 .

Водночас, сам ОСОБА_3 під час затримання зазначив про те, що він був затриманий незаконно одразу після судового засідання в Дарницькому районному суді м.Києва. Фактичний час затримання ОСОБА_3 19 год. 00 хв. 04.01.2019 року.

Однак, такі дані, зазначені ОСОБА_3 , суперечать даним, які містяться в протоколі затримання ОСОБА_3 , де зазначено час затримання ОСОБА_3 21 год. 00 хв. 04.01.2019 року, що не відповідає дійсності та є суттєвим порушенням права ОСОБА_3 на захист.

Враховуючи наведене, оскільки в протоколі затримання слідчий не навів переконливих та достатніх доказів на обгрунтування законності затримання підозрюваного ОСОБА_3 , у нього не було жодних законних підстав затримувати ОСОБА_3 на підставі будь-якого з пунктів, визначених у ч.1 ст.208 КПК України, без ухвали слідчого судді. За таких обставин затримання підозрюваного ОСОБА_3 оформлене протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.01.2019 року слід визнати незаконним.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні свою скаргу підтримав з підстав у ній наведених та просить її задовольнити. Крім того зазначив про те, що ОСОБА_3 було затримано 04.01.2019 року та складено протокол затримання в якому не зазначено часу і місця фактичного затримання ОСОБА_3 , а вказано лише місце складання такого протоколу, як і не зазначено підстави затримання. Протокол допиту потерпілого, який начебто вказує на ОСОБА_3 та на який посилається орган досудового розслідування був складений вже після затримання ОСОБА_3 . На його думку затримання ОСОБА_3 відбулося у свавільний незаконний спосіб, а тому просить визнати затримання ОСОБА_3 оформлене протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.01.2019 року, незаконним.

Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника, зазначив про те, що 04.01.2019 року його затримання відбувалося незаконно, просив визнати таке затримання незаконним.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги захисника ОСОБА_2 з підстав її необґрунтованості. Так, прокурор пояснила, що затримання підозрюваного ОСОБА_3 04.01.2019 року було здійснено в передбачений КПК України спосіб та порядку. ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.149 КК України, який відноситься до категорії продовжуваних злочинів. В протоколі затримання ОСОБА_3 від 04.01.2019 року вказано час, місце та підстави затримання, ОСОБА_3 роз`яснено його права. Так, ОСОБА_3 було затримано після проведення допиту потерпілого ОСОБА_21 , який вказав на причетність ОСОБА_3 до кримінального правопорушення, про що надала відповідний протокол допиту потерпілого. Крім того, прокурор зазначила про те, що питання про незаконне затримання ОСОБА_3 04.01.2019 року вже було предметом розгляду слідчим суддею, а отже ця скарга є повторною, а у скарзі не наведені нові доводи та докази. На підтвердження наведеного прокурор долучила аналогічну скаргу про визнання незаконним затримання ОСОБА_3 подану до суду адвокатом ОСОБА_22 , а також копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 05.01.2019 року ухваленої за результатами розгляду такої скарги.

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, заслухавши позицію захисника ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .

Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частина 5 ст.208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Як вбачається зі змісту матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором в судовому засіданні, органу досудового розслідування 04.01.2019 року, безпосередньо у день затримання ОСОБА_3 , стало відомо про причетність останнього до вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Наведене підтверджується відомостями, які містяться у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.01.2019 року, зокрема про те, що в кінці вересня 2018 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_3 , 1985 р.н., перебуваючи на Центральному залізничному вокзалі у м.Києві, будучи активним учасником організованої злочинної групи, реалізуючи злочинний умисел, шляхом обману, здійснив вербування людини, а саме ОСОБА_21 , 1995 р.н., з метою його експлуатації (примусової праці), на сільськогосподарських угіддях ТОВ «Факел», що в с.Великий Дальник Біляївського району Одеської області.

Крім того, про обізнаність органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України, саме 04.01.2019 року свідчить також і протокол допиту потерпілого ОСОБА_21 від 04 січня 2019 року, в якому останній повідомив про вчинення щодо нього ОСОБА_3 протиправних дій.

Водночас посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_21 був допитаний після затримання ОСОБА_3 , слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину ОСОБА_3 , органу досудового розслідування стало відомо раніше із заяви потерпілого, на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не лише під час допиту потерпілого.

Разом з тим, недоліки, які допущені слідчим при оформленні протоколу, та на які посилається захисник, не можуть бути підставою для визнання незаконною процесуальної дії, яка була оформлена цим протоколом, в цілому.

Отже, оскільки захисником ОСОБА_2 не було наведено переконливих та достатніх доказів на обґрунтування незаконності затримання підозрюваного ОСОБА_3 за таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 щодо визнання затримання ОСОБА_3 незаконним є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Тобто наведене свідчить про те, що така скарга адвоката ОСОБА_2 про визнання затримання ОСОБА_3 04.01.2019 року незаконним, не може бути предметом розгляду в порядку ст.206 КПК України.

Крім того, слідчим суддею враховується, що аналогічна скарга адвоката ОСОБА_22 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання ОСОБА_3 04.01.2019 року, вже була предметом контролю з боку слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_23 , який своєю ухвалою від 05 січня 2019 року відмовив в задоволенні скарги захисника ОСОБА_22 на незаконне затримання ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 3, 8, 29, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 8, 9, 12, 42, 206, 208, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання останнього, оформленого протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.01.2019, незаконним залишити без задоволення.

Ухвалу оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 18 червня 2019 року о 08 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1