ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2583/19 Справа № 183/1980/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004001, № 0000345, № 0002349, № 0000123 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлівщина, Новомосковського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
В період з 19 грудня 2017 року по 13 січня 2019 року ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скоїв два таємних та одне відкрите викрадення чужого майна, а також заволодів чужим майном шляхом обману, вчинивши три послідуючих злочини повторно, за наступних обставин.
Так, 19 грудня 2017 року приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_6 проходив біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на території даного домоволодіння, реалізуючи який одразу, тобто, 19 грудня 2017 року приблизно о 22 год. 31 хв., ОСОБА_6 , проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , розташованого за вищевказаною адресою, де побачив господарське приміщення. Припускаючи, що в даному приміщенні знаходяться речі, які можна продати, ОСОБА_6 , підійшов до господарського приміщення, де через незачинені двері, незаконно проник до вказаного приміщення, звідки, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав бензопилу Sadko GCS-510E, вартістю 2689,25 гривень, яка належить ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_6 , місце скоєння злочину з викраденим майном покинув, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 , матеріальних збитків на загальну суму 2689,25 гривень.
12 січня 2018 року приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 разом з малознайомою йому ОСОБА_10 перебували біля пам`ятника Вічного вогню, розташованого по вул. Калнишевського, 7 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здійснення разового телефонного дзвінка, попросив ОСОБА_10 надати йому належний їй телефон для здійснення разового телефонного дзвінка. ОСОБА_10 , будучи впевненою у щирості намірів ОСОБА_6 , передала йому свій мобільний телефон марки Lenovo А706 для здійснення разового телефонного дзвінка. В свою чергу, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати зазначений злочинний умисел, взяв вказаний мобільний телефон та під видом здійснення телефонного дзвінку, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 відволіклась та не контролює його дії, утримуючи при собі мобільний телефон марки Lenovo А706, вартістю 1 479,74 гривень, зник з місця події, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 1 479,74 гривень.
15 листопада 2018 року приблизно о 00 год. 20 хв., ОСОБА_6 , знаходився поблизу будинку № 50, розташованого по вул. Гетьманській в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де побачив раніше невідомого йому чоловіка - ОСОБА_11 , і в цей час, у нього виник раптовий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи який одразу, тобто 15 листопада 2018 року приблизно о 00 год. 25 хв., ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитися поблизу будинку № 50, розташованого за вищевказаною адресою, під приводом телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон марки Homtom HT 20 Pro (3+32) Black, не маючи намір його у майбутньому повернути, та, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, відразу як тільки взяв до рук зазначений мобільний телефон, на відкритій місцевості, почав тікати вздовж будинку № 50, розташованого по вул. Гетьманській в напрямку вул. Горького в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, тримаючи при собі мобільний телефон, і таким чином ОСОБА_6 відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном, який належить ОСОБА_11 та з місця вчинення злочину з викраденим мобільним телефоном марки Homtom HT 20 Pro (3+32) Black втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 3135 гривень.
13 січня 2019 року, приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 , проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , і в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що може знаходитися у приміщенні зазначеного домоволодіння, що належить ОСОБА_12 , реалізуючи який одразу, тобто 13 січня 2019 року, приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , розташованого за вищевказаною адресою, де розбивши фрагмент віконного скла у приміщенні коридору даного будинку, незаконно проник до середини будинку, звідки таємно викрав бензиновий тример марки Граніт з двотактним двигуном БТ-52/3600, вартістю 1 736 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_12 .
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину з викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на зазначену суму.
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, застосувавши щодо нього положення ст. 69 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме те, що він раніше не судимий та у скоєному щиро кається. Зазначає, що в подальшому подібних кримінальних правопорушень вчиняти не буде.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілих, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необхідності призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорій злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, шкода завдана кримінальним правопорушенням частково відшкодована, потерпілі не мають претензій та не суворому покаранні не наполягають, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, до яких суд правильно відніс щире каяття і відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому та призначив покарання в межах санкцій частин статей Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням положень ст. 70 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не враховано, що він раніше не судимий та у скоєному щиро кається, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, що і стало підставою для призначення покарання в мінімальному розмірі.
Під час апеляційного провадження судом не встановлено декількох обставин, що пом`якшують покарання, та які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що є обов`язковою умовою для застосування ст. 69 КК України (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року № 7, з наступними змінами).
Крім того, колегія суддів приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується негативно, скоїв чотири умисних корисливих злочини, три з яких відносяться до категорії тяжких, а четвертий до середньої тяжкості.
Відсутність у даному кримінальному провадженні декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, в сукупності з вищезазначеними відомостями про особу обвинуваченого, виключає можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: