Справа № 521/9339/18
Пр-ня по справі № 1-кп/521/717/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3
захистник - ОСОБА_4
представники потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Зеленівка, Приморського району, Запорізькій області; з середньою освітою; офіційно не працевлаштованого; одруженого; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 17.02.2018 року, приблизно о 14 годин, керуючи технічно справним автомобілем «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 , діючи необережно із злочинною самовпевненістю, здійснюючи рух по проспекту Адміральський у м. Одеса, на проти будинку № 32, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», позначеному знаками 5.35.1 та 5.23.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху (далі ПДР) України і дорожньою розміткою 1.12.1 ПДР України, в порушення п.18.4 ПДР України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшую швидкість чи зупиняється транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, при наявності автомобіля , який зупинився перед вказаним пішохідним переходом, продовжив рух та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала дорогу по нерегульованому пішохідному переходу, а результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений провину у скоєнні злочину визнав повністю та пояснив, що 17.02.2018 року, приблизно о 14 годин, він керував автомобілем «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 у правій полосі, та не здійснив зупинку перед пішохідним переходом, де зупинився якийсь джип. В зв`язки з чим він не побачив пішохода та збив її правою стороною машини. У скоєному кається.

З урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено судовий розгляд дослідженням документів.

Суд з`ясував обставини та перевіряв доказами, шляхом дослідження документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.4 ПДР України та з технічної точки зору діючи відповідно до вимог п. 18.4 ПДР України мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 (висновок експерта № 470-А від 25.04.2018 року);

- травми, які отримала ОСОБА_8 в результаті ДТП за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень (висновок експерта № 556 від 28.02.2018 року):

- автомобіль «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 був застрахований (поліс № АМ/0559122);

- автомобіль «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 визнано речовим доказом, накладено арешт із забороною користування та розпорядження, передано на зберігання володільцю (постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 19.02.2018 року, клопотання про арешт майна від 19.02.2018 року, ухвала слідчого судді від 21.02.2018 року, супровідний лист, відповідь Регіонального сервісного центра в Одеській області, гарантійна розписка);

- вартість судових витрат становить 7 293 гривні (довідки);

- обвинувачений раніше не судимий (вимога від 11.04.2018 року); позитивно характеризується за місцем мешкання (характеристика); на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не перебуває (довідки від 02.05.2018 року та 11.05.2018 року); до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався (запит від 05.04.2018 року; відповідь Управління ПП в Одеській області від 02.05.2018 року).

Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_7 у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Клопотань щодо визнання доказів недопустимим або неналежними від учасників кримінального провадження не надходило.
Викладаючи формування обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд приймає до уваги висновок експертизи про те, що порушення ОСОБА_7 тільки вимог саме п. 18.4 ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення та суд повинен надати оцінку і іншим посиланням сторони обвинувачення в обвинувальному акті на обставини злочину, а саме на порушення ОСОБА_7 вимог пп. 2.3 (б), 4.16 (а), 12.1, 18.1 ПДР України.
Суд вважає необґрунтованим обвинувачення в порушенні ОСОБА_7 пп. . 2.3 (б), 4.16 (а), 12.1, 18.1 ПДР України, так як сторона обвинувачення не довела, що вказані порушення знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що інше порушення ПДР України ОСОБА_7 , а саме порушення п.18.4 ПДР України відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з обставинами настання ДТП.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження .

Відповідно до ст. 66 КК України, суд встановлює обставини, якы пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_7 критично оцінював свою злочину поведінку шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, просив вибачення у потерпілої під час судового розгляду.
В обвинувальному акті відсутні посилання на наявність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а суд самостійно не може їх встановлювати на підставі ст. 337 КПК України.

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше не судимий; його вік 42 роки та соціальне положення офіційно не працевлаштований, одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, що виправлення ОСОБА_7 можливо без відбування покарання та вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України. При цьому суд не встановлює підстав для застосування вимог ст. 69 КК України.

Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує його значення для запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_7 , характер допущених ним порушень правил
безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку до вчинення злочину (відсутність притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України), що свідчить про те, що вірогідність повторного скоєння ОСОБА_7 злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту нікчемна мала та не вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням поведінки обвинуваченого під час судового розгляду справи (явка в судові засідання) та призначеного покарання суд вважає за можливе не змінювати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди суд виходить з того, що представники ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомили суд, що ОСОБА_7 відшкодував в повному обсязі матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_8 та просили залишити цивільний позов без розгляду. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України, а саме ст. 175 ЦПК України та закриває провадження в частині розгляду вказаного позову.
Розглядаючи позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, суд вважає, що його необхідно задовольнити так як, обставини на які посилається прокурор у позові знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та обвинувачений позов визнав.
Відповідно до ст. 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів.

Так як в судовому засіданні сторонами, потерпілою або її представниками не було надано доказів, які свідчать про те що, власник автомобіля «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 знав або міг знати про незаконне використання автомобіля, відповідно до вимог п.1 ч.9 ст. 100 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт з автомобіля «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Застосувати дію ст.ст. 75 та 76 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок строку відбування покарання визначати з дня оголошення вироку.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання вважати продовженим до набрання вироком суду чинності.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди закрити.

Задовольнити позов прокурора ОМП № 2 до ОСОБА_7 на суму 16 716 гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь територіальної громади держави 16 716 гривень 93 копійки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного від 21.02.2018 року на автомобіль «Suzuki Vitara», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 скасувати.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 7 293 гривні.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та представникам потерпілої особи.

Суддя: ОСОБА_1