Провадження №1-кс/337/1943/2019
ЄУН № 337/4978/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Слідчий суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001917 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджено прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001917 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
В обґрунтування клопотання про арешт майна орган досудового розслідування посилається на наступне: в 2012 році невідома особа, придбали право на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , чим спричинила потерпілому матеріальний збиток.

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001917 від 28.10.2019 року , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, кваліфіковане як придбання права на майно шляхом обману.

В ході розслідування вказаного кримінального правопорушення було допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що в 2012 році невідома особа, придбала право на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому. Згідно рішення Верховного суду України йому дозволено користуватися квартирою та визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На даний час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 здійснюють дії спрямовані на незаконне заволодіння вказаною квартирою, а саме зняли мене з реєстрації звернулися із заявою в відділ приватизації, не дають користуватися квартирою.

Згідно постанови Верховного Суду України від 26.06.2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2016 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.10.2012 року скасовано та у цій частині залишено в силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2016 року. У іншій частині позовних вимог щодо скас3вання державної реєстрації на спірну квартиру, зобов`язання реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру; визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення їх із спірної квартири; зобов`язання МКП «Основаніє» повернути спірну квартиру в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради; зобов`язання Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_5 у спірній квартирі; зобов`язання МКП «Основаніє» укласти з позивачем договір найму спірної квартири та зобов`язання районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради призначити ОСОБА_5 основним наймачем квартири рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2016 року залишено без змін.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості відсутні відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В органу досудового розслідування є підстави вважати, що невстановлені особи намагаються вчинити неправомірні дії із квартирою, яка на даний час не має володільця, однак має законного користувача ОСОБА_5 , з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, встановлення особи (осіб), яка причетна (причетні) до вчинення вказаного правопорушення, обставин вчинення вказаного правопорушення, існує реальна загроза відчуження вказаного майна, тому для недопущення вчиненню незаконних дій які можуть призвести до правових наслідків, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказану квартиру.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду, не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, перевіривши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001917 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого, засудженого , третіх осіб, конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності . У відповідності до вимог ст.16 КПК України , позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України .
При застосуванні заходів кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема , при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення суддя, слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України , повинен врахувати : існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди , завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора , який звертається з проханням арештувати майно, оскільки , згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону , а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу, з посиланням на норми закону.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що допитаний ОСОБА_5 який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні пояснив, що в 2012 році невідома особа, придбала право на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому. Згідно рішення Верховного суду України йому дозволено користуватися квартирою та визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На даний час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 здійснюють дії спрямовані на незаконне заволодіння вказаною квартирою, а саме зняли його з реєстрації звернулися із заявою в відділ приватизації, не дають користуватися квартирою.

У зв`язку з чим слідчим в розумінні вимог ст.132 КПК України звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна , а саме квартири АДРЕСА_1 , оскільки невстановлені особи намагаються вчинити неправомірні дії із квартирою, яка на даний час не має володільця, однак має законного користувача ОСОБА_5 , існує реальна загроза відчуження вказаного майна та для недопущення вчиненню незаконних дій які можуть призвести до правових наслідків.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування , передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України , арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1,2 ч.3 ст.132 КПК України , застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що : існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості , що може підставою для застосування заходів кримінального провадження ; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи про який йдеться у клопотання слідчого.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а саме те , що існує реальна загроза відчуження вказаного майна та для недопущення вчиненню незаконних дій які можуть призвести до правових наслідків.

Матеріалами клопотання, з огляду на ту кваліфікацію кримінального правопорушення в рамках якого подане клопотання слідчого, можливо встановити обставини, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак на них може бути також накладено арешт, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, встановлення обставин вчинення вказаного правопорушення, що має важливе значення для досудового розслідування .

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Між тим, в ч.3 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Перевіривши доводи клопотання, оцінивши надані суду докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку,з`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевіривши співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження, як в сукупності так і в окремості зможуть бути використані як речові докази обставин вчинення вказаного злочину, виходячи з правової кваліфікації кримінального правопорушення за фактом вчинення якого проводиться кримінальне провадження, виходячи з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання про арешт майна обґрунтоване та підлягає задоволенню, з метою збереження вказаного майна, що має важливе значення для досудового розслідування і може бути в подальшому використане як доказ, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, встановлення особи (осіб), яка причетна (причетні) до вчинення вказаного правопорушення, обставин вчинення вказаного правопорушення при цьому існує реальна загроза відчуження вказаного майно , що має важливе значення для досудового розслідування в якості речового доказу.

На підставі вищезазначеного та керуючись вимогами статей 40,94,98, 100, 107,117, 131-132, 170-173, 174 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001917 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке знаходиться у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження та розпорядження цим майном.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її постановлення до Запорізького апеляційного суду .
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя : ОСОБА_1 15.11.2019