ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2627/19 Справа № 189/1366/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 000196, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербове Покровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- 23 жовтня 2015 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, звільнений 19 січня 2017 року умовно-достроково на 1 рік 12 днів,
визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 12 червня 2018 року, залишивши незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 23.00 годині 12 квітня 2018 року прибув до нежитлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , де шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник в середину будинку, звідки умисно, таємно, за допомогою раніше взятої з собою пилки по металу демонтував три чавунні батареї опалення по п`ять секцій кожна, та дві чавунні батареї опалення по шість секцій кожна, вартість яких становить 3 415,50 грн., після чого, викрав вище вказані батареї, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки у розмірі 3 415,50 грн.
Крім того, приблизно о 20.00 годині 10 червня 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні будинку, в якому він мешкав, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки на ґрунті неприязних відносин під час спільного вживання алкогольних напоїв зі своїм знайомим ОСОБА_11 , завдав не менше шести ударів молотком, який він узяв в ході конфлікту в сусідній кімнаті (кухні), в ліву скроневу частину голови ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді синців на нижній повіці лівого ока, на верхній губі, в лівій завушній області, на лівій бічній поверхні шиї в середній третині; забійних ран в лобно-тім`яній області зліва, тім`яно-скроневій області зліва, в області лівої вушної раковини, в лівій виличній області; багатоуламкового перелому склепіння та основи черепу та вдавленого перелому склепіння черепу зліва та перелому виличної кістки зліва. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, та як такі, що призвели до смерті потерпілого та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності від 12.04.2018 року кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у інше приміщення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності від 10.06.2018 року кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить даний вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 11 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
На думку прокурора, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду в суді першої інстанції.
В той же час вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_7 упродовж 2012-2015 років вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, у тому числі реально.
Звільнившись з місць позбавлення волі 19.01.2017 умовно-достроково та маючи непогашені судимості, ОСОБА_7 12.04.2018 вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а через 4 місяці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин проти життя особи, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.
Апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення, не сприяє попередженню скоєння нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які прохали відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів, зазначені у вироку, судом першої інстанції встановлені вірно. Правильність юридичної кваліфікації скоєного обвинуваченимза ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням у інше приміщення, та за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються.
Тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку колегією суддів не перевіряються.
Обговорюючи доводи прокурора щодо обгрунтованності призначення покарання, колегія суддів зазначає.
Частиною другою ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Тобто, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та таке, яке б запобігало вчиненню нею інших злочинів.
У даному кримінальному провадженні, як вбачається з вироку, цих вимог закону не дотримано.
Як вбачається з вироку, суд призначаючи ОСОБА_7 покарання, залишив поза увагою суспільну небезпечність вчинених останнім злочинів та повною мірою не врахував, що він вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким, стійкість умислу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, те що ОСОБА_7 вчинив вбивство перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Будучи допитаним під час судового розгляду свою провину у вчиненні умисного вбивства визнав частково.
Апеляційним переглядом встановлено, що обвинувачений упродовж 2012-2015 років вчинив низку умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, у тому числі реально.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримався і вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання у виді 8 років позбавлення волі, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, не враховує зазначені вище дані про його особу та не є необхідним і достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його м`якість або через суворість.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, даний вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому, з постановленням нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, тимчасово не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Колегія суддів враховує характер злочинних дій обвинуваченого, та зазначає, що ОСОБА_7 після скоєння крадіжки майна потерпілого, скоїв вбивство вказаної особи похилого віку, при цьому наніс потерпілому молотком по голові не менше 6 ударів.
Обставин, що пом`якшують покарання, колегією суддів не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів враховує вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
При призначенні покарання колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне даний вирок скасувати внаслідок м`якості та призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок слід залишити без змін.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4