Справа № 675/1442/18
Провадження № 1-кп/675/8/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2019 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі суду присяжних: головуючого судді - ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю: запасних присяжних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , секретаря ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полонне Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, такого, що не має на утриманні дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
09.01.2018 року близько 21 години ОСОБА_11 спільно із своїми знайомими, а саме: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи біля пам`ятника Лесі Українки у м.Полонне, по вул.Лесі Українки Хмельницької області, розпивали спиртні напої.
В цей час, неподалік вказаних осіб, по вул.Л.Українки, після несення служби, в цивільному одязі, проходив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який згідно наказу начальника ГУНП в Хмельницькій області № 378о/с від 03.11.2017 року перебуває на посаді старшого дільничного офіцера поліції Полонського відділення Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.
ОСОБА_11 , побачивши раніше йому знайомого ОСОБА_10 та знаючи, що він діючий працівник місцевого відділення поліції, згадав, що останній проводив щодо нього перевірку з приводу крадіжки мобільного телефону, про що 21.04.2015 року склав відповідний висновок №403. В подальшому ОСОБА_11 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи образу на ОСОБА_10 з приводу неправомірного, на його думку, кримінального переслідування, покликав до себе ОСОБА_10 для з`ясування з ним відносин.
Коли ОСОБА_10 підійшов до вказаної компанії та, помітивши, що вони вживають алкогольні напої у громадському місці, діючи відповідно до своїх функціональних обов`язків дільничного офіцера поліції, зробив зауваження вказаним особам щодо розпивання спиртних напоїв у громадському місці, при цьому вказав присутнім особам припинити дане правопорушення. На що ОСОБА_11 , ставлячись зневажливо до законної вимоги працівника поліції ОСОБА_10 , маючи на нього власну образу, вирішив відвести його в сторону для подальшого з`ясування відносин.
В ході даної розмови ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є працівник правоохоронного органу, на ґрунті неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, почав його ображати нецензурними словами, на що ОСОБА_10 намагався вгамувати ОСОБА_11 , роз`яснюючи йому протиправний характер його дій. Однак, ОСОБА_11 , ігноруючи законні вимоги ОСОБА_10 , з метою помсти за виконання ОСОБА_10 своїх службових обов`язків відносно ОСОБА_11 , вирішив умисно протиправно позбавити життя останнього.
З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_11 непомітно для ОСОБА_10 дістав із своєї куртки кустарно виготовлений господарський ніж, який приклав до грудної клітки ОСОБА_10 та словесно почав погрожувати вбивством. У свою чергу, ОСОБА_10 , розуміючи реальні підстави побоюватись за своє життя, вказав ОСОБА_11 , який поводив себе агресивно, припинити незаконні дії та попередив, що він викликає працівників поліції, діставши свій мобільний телефон.
Після чого, ОСОБА_11 близько 21 год. 05 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, а також те, що останній є працівником правоохоронного органу, з мотиву помсти за виконання ним службових обов`язків, тримаючи у правій руці кустарно виготовлений господарський ніж, умисно, із прикладанням фізичної сили, з розмаху наніс один удар в ділянку розташування життєво-важливих органів, а саме в область правої частини грудної клітки ОСОБА_10 . Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді проникаючої рани по передній поверхні грудної клітки з ушкодженням правої легені, яке відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент спричинення.
Після отримання ножового поранення, з метою врятування власного життя, ОСОБА_10 одразу відбіг від ОСОБА_11 та направився до машини «таксі», водій якої доставив його до приймального відділення Полонської ЦРЛ.
Після цього, ОСОБА_11 , вважаючи, що він виконав усі протиправні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_10 , підійшов до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та, нічого їм не пояснюючи про вчинене, спільно з ними пішов до свого помешкання за адресою АДРЕСА_1 , викинувши по дорозі ножа.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що 09.01.2018 року, в другій половині дня знаходився за місцем свого проживання. Після 16 години до нього додому прийшов його знайомий ОСОБА_14 та запропонував піти в центр міста. Також, пізніше, до нього додому прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , яких він вперше побачив того дня.
ОСОБА_14 запропонував вжити алкоголь, який придбав в магазині ОСОБА_11 . Також обвинувачений мав при собі кухонний ніж, який забрав ввечері після його заточки в майстерні.
В подальшому, ввечері того ж дня обвинувачений, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 знаходились біля пам`ятника Лесі Українки, де останні вживали придбаний алкогольний напій, а ОСОБА_11 пив газовану воду. В цей час ОСОБА_14 когось покликав і до них підійшов чоловік, в якому обвинувачений впізнав дільничного офіцера поліції ОСОБА_10 , так як бачив його фотографії в магазинах.
ОСОБА_11 відвів в сторону ОСОБА_10 для обговорення можливої служби в поліції дядька. Під час їх розмови вони знаходились один від одного на відстані витягнутої руки, від потерпілого було чути запах алкоголю. ОСОБА_10 на розпитування обвинуваченого про умови вступу на службу в поліцію відреагував різко, виражався нецензурно, ображав матір останнього. Надалі обвинувачений нічого не пам`ятає, але припускає, що міг вдарити ножем потерпілого.
Отямився лише в себе дома, коли туди увірвалися двоє поліцейських, били обвинуваченого, закували руки в кайданки та доставили в приміщення поліції, де його били троє працівників поліції, зняли з нього кофту та витерли в неї ніж, який запакували в конверт. Також обвинувачений додав, що в камері ІТТ, де утримувався, оговорив себе про обставини, що мали місце 09.01.2018 року, під тиском зі сторони невідомої особи. В зв`язку із вказаним, його захисник звернувся до органів досудового розслідування із заявою про вчинення працівниками поліції злочину щодо ОСОБА_11 .

Під час судових дебатів ОСОБА_11 зазначив про відсутність в нього мети на позбавлення життя ОСОБА_10 , повідомив, що визнає те, що сталося, та жалкує.

ОСОБА_11 та його захисники проти задоволення позову ОСОБА_10 заперечили в повному обсязі.

Не зважаючи на часткове визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення доводиться сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, ОСОБА_10 наказом від 03.11.2017 року №378о/с (т.2, а.с.158), перебуваючи в званні старшого лейтенанта поліції, був призначений на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 дав показання, що з вересня 2010 року знаходиться на службі в органах МВС. Як на момент отримання ножового поранення, так і на даний час є дільничним офіцером поліції. 09.01.2018 року близько 21 години йшов зі служби в цивільному одязі по вул.Л.Українки в м.Полонне неподалік пам`ятника Л.Українки, де знаходилось четверо осіб, один з яких ОСОБА_11 покликав його. Підійшовши до них, побачив, як зазначені особи розпивали алкогольні напої в громадському місці, в зв`язку із чим зробив їм зауваження. ОСОБА_11 запропонував потерпілому відійти в сторону. Вони відійшли на 8-10 метрів від пам`ятника та обвинувачений почав з`ясовувати із ОСОБА_10 відносини з приводу зробленого останнім зауваження, а також щодо розгляду потерпілим, як працівником поліції, в 2015 році заяви щодо ОСОБА_11 про вчинення крадіжки мобільного телефону. При цьому з ротової порожнини обвинуваченого було чути запах алкоголю.

В ході вказаної розмови ОСОБА_11 вихопив ножа, яким розмахував перед ОСОБА_10 , прикладав його лезом до тіла останнього та висловлював йому погрози вбивством. Потерпілий вказав обвинуваченому на протиправність його дій та повідомив, що викличе наряд поліції. Зважаючи, що ОСОБА_11 не припинив такі дії, ОСОБА_10 дістав з кишені мобільний телефон, а обвинувачений в цей момент наніс з розмаху удар ножем в область грудної клітини потерпілого справа. Після чого, ОСОБА_10 , з метою врятування власного життя, відбіг від ОСОБА_11 та попрямував до машини «таксі», водій якої відвіз його до приймального відділення лікарні.

Також ОСОБА_10 розповів суду, що осіб, які знаходились, біля пам`ятника Л.Українки, коли він до них підійшов, а саме: обвинуваченого, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , впізнав, так як всі вони проживають на території його дільниці. ОСОБА_11 знає з 2007-2008 років, так як з ним займався в одній спортивній секції. Крім того, в 2015 році в його провадженні, як працівника поліції, знаходились матеріали щодо крадіжки мобільного телефону, в зв`язку із чим він телефонував ОСОБА_11 , щоб той з`явився до відділку поліції для дачі пояснень з цього приводу.
ОСОБА_10 поданий ним цивільний позов до ОСОБА_11 про стягнення моральної та матеріальної шкоди підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Пояснення потерпілого щодо обставин вчиненого ОСОБА_11 замаху на його вбивство повністю узгоджуються із показами, наданими ним під час проведення з ним слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_10 також продемонстрував присутнім свої дії та дії обвинуваченого, вчинені ними 09.01.2018 року неподалік пам`ятника Л.Українки в м.Полонне, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 року та доданим до нього відеозаписом (т.2, а.с.162-165).

Крім того, покази, надані потерпілим ОСОБА_10 щодо здійснення ним, як працівником правоохоронного органу, перевірки заяви про крадіжку мобільного телефону, в зв`язку із чим ОСОБА_11 вчинив замах на його вбивство, підтверджується наступними доказами.

Так, відповідно до матеріалів висновку №403 по повідомленню гр. ОСОБА_17 , жительки АДРЕСА_2 по факту вчинення протиправних дій з телефоном її доньки гр. ОСОБА_11 , жителем АДРЕСА_1 , складеного 21.04.2015 року (т.2, а.с.76-85), 20.04.2015 року до Полонського РВ УМВСУ в Хмельницькій області телефоном від ОСОБА_17 поступила заява про крадіжку цього ж дня ОСОБА_11 мобільного телефону її доньки ОСОБА_18 , що підтверджується рапортом (т.2, а.с.78). Згідно із цим же рапортом до слідчо-оперативної групи для перевірки відомостей, що містяться в заяві, було включено дільничного інспектора міліції ОСОБА_10 , який 20.04.2015 року відібрав пояснення з приводу заявленої події в ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Пояснення в ОСОБА_11 20.04.2015 року відібрав інший працівник міліції, який входив до складу СОГ. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_11 не заперечував той факт, що саме ОСОБА_10 телефонував йому в той день та пропонував з`явитися до Полонського РВ для дачі пояснень з приводу поданої ОСОБА_17 заяви про крадіжку ним в її доньки мобільного телефону.

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи був допитаний в присутності законного представника неповнолітній свідок ОСОБА_15 , який повідомив, що 09.01.2018 року до нього зателефонував ОСОБА_14 та запросив разом з ОСОБА_16 прийти до ОСОБА_11 додому. Прийшовши туди, вони з обвинуваченим, ОСОБА_16 та ОСОБА_14 спільно розпивали спиртні напої. Коли вони закінчились, то всі четверо пішли в центр м.Полонне, де придбали пляшку горілки, яку розпивали всі разом, включаючи ОСОБА_11 , біля пам`ятника Л.Українки. В цей час до них підійшов дільничний ОСОБА_10 , якого ОСОБА_11 покликав відійти в сторону від пам`ятника. Розмову, яка між ними відбувалася не чув, але бачив, як ОСОБА_11 два рази штовхнув ОСОБА_10 рукою. Чи було щось в руці обвинуваченого в цей час, свідок не бачив, так як між ним та ОСОБА_11 стояв ОСОБА_10 спиною до свідка, але після другого поштовху останній одразу кудись пішов невпевненою ходою, хитаючись. Після цього до них підійшов ОСОБА_11 і покликав всіх йти до нього додому. По дорозі обвинувачений повідомив, що вдарив ОСОБА_10 ножем і треба їм про цей випадок домовитись. Крім того, на шляху до місця проживання ОСОБА_11 він порізав свою руку ножем, який потім викинув.

Як свідчить зміст протоколу слідчого експерименту від 10.01.2018 року та доданого до нього відеозапису на DVD диску (т.2, а.с.11-12), ОСОБА_15 такі ж покази давав під час проведення слідчого експерименту, а крім того продемонстрував місце, де спілкувалися ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , механізм нанесення обвинуваченим двох ударів потерпілому, а також розповів, де ОСОБА_11 зробив собі поріз долоні руки та викинув ніж.

Допитана в якості свідка ОСОБА_19 , яка є бабою обвинуваченого, розповіла, що вона з ОСОБА_11 проживає в різних частинах одного приватного житлового будинку, який поділений на дві частини. В той вечір ОСОБА_11 приніс їй свої джинсові штани, які були з плямами крові, попросив їх випрати та одразу пішов до своєї половини будинку. Через деякий час до неї прийшли працівники поліції та провели обшук в її помешканні.

Допитаний судом свідок ОСОБА_16 повідомив, що його та ОСОБА_15 покликав додому до ОСОБА_11 ОСОБА_14 . Дома в обвинуваченого розпивали алкоголь, а потім придбали ще та вживали його біля пам`ятника Л.Українки в м.Полонне. ОСОБА_11 також вживав алкогольні напої.

В цей час неподалік від них проходив ОСОБА_10 , якого покликав ОСОБА_11

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відійшли в сторону, в ході їх спілкування бачив замах руки обвинуваченого в сторону потерпілого, але самого удару не бачив. Поріз на руці ОСОБА_11 побачив у нього дома, де останній їм повідомив, що вдарив ножем ОСОБА_10 .

Такі ж покази свідок надав під час проведення з його участю слідчого експерименту, що підтверджується змістом відповідного протоколу від 14.02.2018 року та доданого до нього відеозапису (т.2, а.с.154-157).

Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 розповів суду, що 09.01.2018 року вживав спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 алкогольні напої біля пам`ятника Л.Українки в м.Полонне. До них підійшов потерпілий, з яким ОСОБА_11 відійшов в сторону. Там між ними відбувалася розмова на підвищених тонах, зміст якої свідок не чув. В ході розмови обвинувачений наніс ОСОБА_10 один удар в область грудей, після чого останній одразу ж пішов, а ОСОБА_11 повернувся до них та запропонував йти до нього додому. По дорозі обвинувачений розповів, що вдарив ножем ОСОБА_10 . Крім того, бачив, як ОСОБА_11 викинув якийсь предмет в чагарники. Перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_11 , останній ще раз повторив, що вдарив потерпілого ножем. При цьому в нього була порізана права долоня.

Під час проведення з ОСОБА_14 слідчого експерименту, він надав аналогічні покази, а також повідомив, що з ОСОБА_11 , до споживання алкоголю біля пам`ятника Л.Українки, випили в нього дома по пляшці пива об`ємом 0,5 л, а потім, коли прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , всі вчотирьох спожили по 100 гр. горілки. Крім того, ОСОБА_14 вказав, де саме ОСОБА_11 по дорозі до нього додому викинув якійсь предмет в чагарники. Вказане підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року та доданим до нього відеозаписом на DVD-диску (т.2, а.с.25-30).

Як свідчить зміст протоколу огляду місця події від 10.01.2018 року з доданим до нього відеозаписом (т.2, а.с.31-32), в ході проведення огляду місця, на яке вказав свідок ОСОБА_14 , куди ОСОБА_11 викинув невідомий йому предмет, було виявлено в чагарниках на відстані 50 м від будинку АДРЕСА_3 ніж зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров.

Зазначений ніж був визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 10.01.2018 року (т.1, а.с.223-224) та оглянутий судом та учасниками провадження в судовому засіданні.

Нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень у вигляді ножового поранення, вилученим в ході огляду місця події 10.01.2018 року ножем, доводиться також висновком експерта №43 від 16.03.2018 року з додатками (т.2, а.с.35-50) за результатами проведеної судово-біологічної експертизи зразків крові ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та виявленого 10.01.2018 року ножа. Так, в ході експертизи на поверхнях леза ножа (об`єкти №№3, 4) виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами, на поверхні руків`я ножа (об`єкт №5) виявлені клітини з ядрами, слідів крові людини не виявлено.

В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на поверхнях леза ножа (об`єкти №№3, 4) та клітин, виявлених на поверхні руків`я ножа (об`єкт №5).

Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхні леза ножа (об`єкт №3) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_11 . Походження вищезазначеного сліду від ОСОБА_11 виключається.

Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхні леза ножа (об`єкт №4) є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Також, при проведенні зазначеної експертизи встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні руків`я ножа (об`єкт №5) збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_11 і не збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 . Походження вищевказаного сліду від ОСОБА_10 виключається.

Крім того, 09.01.2018 року органом досудового розслідування оглянуто та вилучено з приймального відділення Полонської ЦРЛ одяг потерпілого ОСОБА_10 з наявними на ньому прорізами та плямою бурого кольору справа на рівні грудної клітини. Вказане підтверджується протоколом огляду від 09.01.2018 року з доданими фототаблицями (т.1, а.с.195-197) та протоколом огляду речей з фототаблицями (т.1, а.с.198-206).

Зазначений одяг був визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 10.01.2018 року (т.1, а.с.223-224) та оглянутий судом та учасниками провадження в судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта №60 (т.2, а.с.51-60) проведеною судовою медико-криміналістичною експертизою двох предметів верхнього одягу потерпілого ОСОБА_10 та одного ножа, вилученого 10.01.2018 року в ході проведеного огляду місця події, встановлено наступне.

На темно-синій зимовій куртці ОСОБА_10 виявлено проникаюче-наскрізне колото-різане пошкодження тканини середньої третини правої поли з додатковим непроникаючим поверхневим розрізом ниток лише лицевої тканини її правої поли, яким продовжуються краї «лезової» частини основного наскрізного колото-різаного пошкодження.

На синій спортивній куртці виявлено два окремі, умовно - позначені №№1, 2, проникаюче-наскрізні пошкодження ниток петель трикотажу середньої третини правої поли даної куртки, з яких: позначене №1 пошкодження є колото-різаним, а позначене №2 пошкодження різаним.

Обидва, описані вище, проникаюче-різані колото-різані пошкодження ниток тканини та петель трикотажу лицевої поверхні середніх третин правих полів досліджуваних зимової куртки і трикотажної спортивної куртки ОСОБА_10 могли утворитись одночасно, за умови пошарового розташування цих двох предметів верхнього плечового одягу один на одному, від одноразової дії твердого плаского однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа, що має тупий «обушок» з добре вираженими ребрами (праві кінці пошкоджень), гострий кінець (вістря) і одне лезо з гострою ріжучою крайкою (лівий кінець пошкодження трикотажу правої поли спортивної куртки).

Додатковий непроникаючий поріз ниток лише лицевої тканини правої поли зимової куртки ОСОБА_10 утворився вже від ріжучої дії крайки леза чи кінця (вістря) зазначеного однобічно-гострого клинкового знаряддя, під час його вилучення з просвіту основного колото-різаного пошкодження.

Позначене №2 проникаюче-наскрізне різане пошкодження ниток петель трикотажу середньої третини правої поли спортивної куртки ОСОБА_10 скоріш за все могло утворитись одночасно із позначеним №1 наскрізним колото-різаним пошкодженням трикотажу середньої третини правої поли даної куртки, за умови збирання лицевої поверхні її правої поли в складку, від ріжучої дії крайки леза чи кінця (вістря) зазначеного однобічно-гострого клинкового знаряддя.

Порівняльним дослідженням встановлено, що проникаюче-наскрізне колото-різане пошкодження тканини лицевої поверхні середньої третини правої поли зимової куртки ОСОБА_10 могло бути заподіяне однобічно-гострим клинком, наданого для експертизи, кустарно-виготовленого господарського ножа, або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями: ступенем гостроти ріжучої крайки леза і кінця (вістря) та властивостями тупого «обушка».

На підставі ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.12.2018 року про надання прокурору дозволу на тимчасовий доступ до медичної карти стаціонарного хворого №157 ОСОБА_10 та медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 (т.3, а.с.177-178) було вилучено з Полонської ЦРЛ вказані медичні документи, що підтверджується протоколом тимчасового доступу від 07.12.2018 року та описом документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 07.12.2018 року (т.3, а.с.199-201).

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого №157 ОСОБА_10 було проведено оперативне втручання 09.01.2018 року та поставлено заключний клінічний діагноз: проникаюче ножове поранення правої плевральної порожнини з пошкодженням легені та гемопневмотораксом справа.

Згідно змісту карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 , останній продовжував лікуватися після отриманого ножового поранення амбулаторно з 31.01.2018 року по 10.04.2018 року.

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого, доводиться результатами проведеної на підставі ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.12.2018 року повторної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 (висновок експерта №7, т.4, а.с.13-18), згідно яких ОСОБА_10 було спричинене сліпе проникаюче колото-різане ножове поранення передньої поверхні правої половини грудної клітки з пошкодженням верхньої долі правої легені, кровотечею в плевральну порожнину, накопиченням у правій плевральній порожнині крові (до 2-л літрів) та повітря, зі зміщенням органів середостіння вліво, з розвитком шоку тяжкого ступеня за гемодинамічними показниками (частота пульсу 100 ударів за хвилину, артеріальний тиск не вимірювався).

Таке ушкодження могло утворитися від одноразової дії твердого плоского однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа, що має тупий «обушок» з добре вираженими ребрами, гострий кінець (вістря) і одне лезо з гострою ріжучою крайкою, за механізмом «удар-занурення-роз`єднання тканин», яким міг би бути ніж, описаний в ухвалі, про що свідчать локалізація, характер і властивості цього ушкодження, а також результати додаткових експертиз.

За своїми ознаками тілесне ушкодження у ОСОБА_10 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання).

Характер і локалізація тілесного ушкодження у потерпілого не виключають можливості його утворення за тих обставин, які вказані в ухвалі, та відтворені потерпілим під час проведення з ним слідчого експерименту, та не є специфічними чи характерними для утворення при падінні з висоти власного зросту.

Допитаний в судовому засіданні лікар судово медичний експерт ОСОБА_20 , який склав висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 №7 від 21.01.2019 року, дав покази, якими повністю підтвердив свої висновки, зроблені при проведенні згаданої експертизи.

Зазначений висновок експерта відповідає вимогам ст.ст.101, 102 КПК України та не викликає у суду сумнівів щодо його допустимості.

Згідно протоколу №489т/121/14-2018 від 12.02.2018 року (т.2, а.с.176-178), протоколу огляду від 14.03.2018 року з доданим до нього звукозаписом на DVD-диску №796 (т.2, а.с.180-184), які досліджені в судовому засіданні, щодо ОСОБА_11 , на час його перебування у приміщенні камери ІТТ №1 м.Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області, проводився аудіо-, відеокотроль на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Хмельницької області від 11.01.2018 року (т.2, а.с.174-175).

За результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що, під час знаходження ОСОБА_11 в одному із приміщень ІТТ №1 м.Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області, він розповідає іншій особі про обставини вчиненого ним злочину, зокрема, про те, як в центрі міста наніс ножове поранення в грудну клітку (в область легені) спереду працівнику поліції, в зв`язку із чим і перебуває в ІТТ №1. Також ОСОБА_11 вказує, що при цьому був в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд вважає результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій допустимими доказами, так як твердження ОСОБА_11 , що він оговорив себе в приміщенні ІТТ №1 під тиском, не підтверджується жодним доказом. Крім того, проведеним службовим розслідуванням (висновок №8/2018, т.2., а.с.94-106) не встановлено даних, які б вказували на вчинення працівниками поліції Полонського ВнП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області неправомірних дій в частині спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Також кримінальне провадження №0000067, відомості про яке внесено в ЄРДР 18.01.2018 року за заявою адвоката ОСОБА_21 про застосування працівниками поліції під час затримання в м.Полонне 09.01.2018 року до ОСОБА_11 заходів фізичного впливу та спричинення йому тілесних ушкоджень, закрито за відсутністю в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 24.02.2018 року (т.4, а.с.101-102).

Вказана постанова є чинною, доказів її скасування суду не надано, а тому підстав вважати, що до ОСОБА_11 було застосовано незаконні заходи впливу, з метою отримання органом досудового розслідування доказів в кримінальному провадженні, у суду немає.

За висновком стаціонарної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи №134 (т.2, а.с.126-128) ОСОБА_11 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-яким психічним розладом не страждав, а тому міг усвідомлювати свої дії, передбачати їхні наслідки та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_11 будь-яким душевним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосовування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

ОСОБА_11 на момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, як підстави сильного душевного хвилювання, не перебував, так як його емоційний стан змінився ще до скоєного делікту внаслідок вжитого алкоголю.

Зазначений висновок експерта відповідає вимогам ст.ст.101, 102 КПК України. При цьому в суду не має підстав для визнання такого доказу недопустимим або таким, при складенні якого, не враховано всі фактичні дані з наступних підстав.

Так, допитані окремо один від одного в судовому засіданні члени комісії, які проводили судову психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 виступили в підтримання результатів проведеної експертизи.

Крім того, експерти ОСОБА_23 та ОСОБА_24 зазначили, що при проведені досліджень з ОСОБА_11 ними взято до уваги той факт, що перед вчиненням інкримінованого йому злочину, обвинувачений вживав алкогольні напої. До такого висновку експерти прийшли, виходячи з письмових показань свідків та з ухвали слідчого судді, якою призначено стаціонарну судову психолого-психіатричну експертизу, що містилися в матеріалах кримінального провадження, наданих органом досудового розслідування.

Слід зауважити, що згідно висновку експерта №154 від 19.01.2018 року (т.2, а.с.113) під час судово-токсилогічної експертизи зразків крові ОСОБА_11 наявність етилового (винного) алкоголю, метилового, пропілового, бутилового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 повідомила, що алкоголь в крові особи, яка вживала його, може бути відсутній вже через 18-36 годин після такого вживання в залежності від віку особи, її фізичних особливостей.

Згідно протоколу відібрання зразків для експертизи від 10.01.2018 року (т.2, а.с.109) у ОСОБА_11 було відібрано зразок крові з вени. Вказана процедура була проведена з 14 год. 50 хв. по 15 год. 10 хв. 10.01.2018 року, тобто через 18 годин після вчиненого обвинуваченим злочину.

Водночас, факт вживання алкогольних напоїв обвинуваченим як протягом дня, так і перед нанесенням ножового поранення ОСОБА_10 підтверджено допитаними свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Підстав сумніватися в їх показах в суду немає, так як вони повністю узгоджуються між собою, а також відповідають відтвореним за їх участю обставинам вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення під час проведення з ними слідчих експериментів.

Твердження ОСОБА_11 про невживання ним алкоголю 09.01.2018 року спростовується показами зазначених свідків та, на думку суду, є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

При цьому суд зауважує, що висновком судово-психіатричної експертизи №134 заперечено факт перебування ОСОБА_11 на момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, як підстави сильного душевного хвилювання, через зміну його психологічного стану ще до скоєного делікту внаслідок вжитого алкоголю, а не внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при вирішенні питання шодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд відхиляє заперечення своєї вини ОСОБА_11 в спробі вчинити умисне вбивство потерпілого та спростовує його заперечення наступним.
Так, про наявність умислу в діях ОСОБА_11 на позбавлення життя ОСОБА_10 свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесного ушкодження, вжиття заходів на приховання ножа, яким завдав удар ОСОБА_10 , а також те, що обвинувачений був ініціатором розмови з потерпілим окремо від присутніх свідків, а після здійснення удару ножем в область грудної клітки потерпілого, спроб врятувати життя потерпілого не вжив, в тому числі не викликав швидку медичну допомогу, а, вважаючи, що він виконав всі протиправні дії, направлені на позбавлення життя потерпілого, покинув місце злочину, не повідомивши одразу про вчинене ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , які б могли вчинити дії, направлені на порятунок життя ОСОБА_10 .
Оскільки, ОСОБА_11 за даними судово-психіатричної експертизи, на час вчинення інкримінованого йому злочину міг розуміти значення своїх дій, передбачати їх наслідки та керувати ними, у суду відсутні сумніви щодо усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій та правильності сприйняття ним наслідків таких дій.
Таким чином, умисне нанесення удару за зазначених обставин в область грудної клітки потерпілого, де знаходяться життєво важливі органи, ножем з довжиною клинка 178 мм та максимальною шириною клинка 28 мм, унаслідок чого могла настати смерть, суд розцінює як доказ наявності умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого.
Також суд відхиляє твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ст.348 КК України, з наступних підстав.

Так, потерпілий ОСОБА_10 при допиті повідомив суду, що конфлікт між ними ОСОБА_11 спровокував, а згодом і наніс удар ножем в область грудної клітки потерпілого саме через службову діяльність останнього, як працівника правоохоронного органу, будь - яких інших претензій до нього обвинувачений не висував. Такі покази потерпілого узгоджуються з іншими доказами по справі, дослідженими та наведеними судом, підстави ставити їх під сумнів у суду відсутні. При цьому суд бере до уваги, що під час судового розгляду не встановлено наявності між потерпілим та обвинуваченим конфліктів на побутовому чи іншому ґрунті, не пов`язаному із виконанням ОСОБА_10 своїх службових обов`язків.

Тобто замах на вбивство потерпілого ОСОБА_11 вчинив в зв`язку із виконанням ОСОБА_10 службових обов`язків працівника правоохоронного органу.

Водночас, за наявності вказаних обставин, не перебування потерпілого на службі в момент посягання ОСОБА_11 на його життя, не має значення для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.348 КК України.

Таким чином, всі вищенаведені докази, які оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, доводять, що своїми умисними діями, які виразились у вчиненні закінченого замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.348 КК України.

При цьому суд вважає необґрунтованим клопотання сторони захисту (т.4, а.с.188-190) про недопустимість доказів, одержаних слідчим ОСОБА_26 під час здійснення ним слідчих (розшукових) дій в кримінальному провадженні з 09.01.2018 року, тобто з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_11 злочину, і до 18.01.2018 року, тобто до моменту внесення відомостей в ЄРДР про склад слідчої крупи, до якої включено слідчого ОСОБА_26 .

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджується Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Зі змісту п.п.2.1 - 2.3 та 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17 серпня 2012 року, із змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відбувається на підставі відповідних процесуальних рішень, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Зокрема, п.3.1 цього Положення передбачає, що внесення відомостей до Реєстру про призначення слідчого, процесуального керівника, прийняття до провадження - здійснюється невідкладно.

Водночас, зазначеним Порядком не встановлено, що слідчий отримує повноваження на здійснення слідчих (розшукових) дій лише з моменту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про нього, як слідчого в конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до змісту ч.ч.1, 2 ст.40 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є, в тому числі, слідчі підрозділи органів Національної поліції. Досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою.
Частиною 2 статті 39 КПК України встановлено коло повноважень керівника органу досудового розслідування, зокрема, він уповноважений визначити слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Пунктом 17 частини 1 статті 3 КПК України наведено визначення терміну «слідчий», відповідно до якого це службова особа органу досудового розслідування, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

За змістом ч.2 ст.40 КПК України слідчий, зокрема, уповноважений починати досудове розслідування за наявності підставі, передбачених цим Кодексом, проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також, коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, що передбачено ч.6 ст.110 КПК України.

Частиною 5 статті 110 КПК України встановлено вимоги до структури постанови слідчого, прокурора. В той же час, КПК України не встановлено вимог щодо обов`язкової наявності в постанові її номеру, в тому числі вихідного.

Як встановлено в ч.7 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Отже, виходячи із зазначених положень кримінального процесуального закону, постанова про визначення слідчого (групи слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, є обов`язковою для виконання, а також є єдиною підставою для здійснення повноважень, передбачених законом, таким слідчим.

Так, відомості до ЄРДР про вчинений замах на вбивство ОСОБА_10 були внесені 09.01.2019 року о 23:39:34 (т.1, а.с.181), а постановою про здійснення досудового розслідування слідчою групою, прийнятою 09.01.2018 року, (т.1, а.с.185-186) для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00015 призначено групу слідчих у складі начальника, його заступника та слідчих СВ Полонського ВП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, а також старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_26 .

Зазначена постанова в повній мірі відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Таким чином, слідчий ОСОБА_26 , при здійсненні слідчих (розшукових) дій та прийнятті процесуальних рішень в даному кримінальному провадженні, діяв на підставі відповідної постанови від 09.01.2018 року, а тому всі доказі, зібрані ним з 09.01.2018 року по 18.01.2018 року, та на які посилається суд в обґрунтування вини ОСОБА_11 , є допустимими.

З тих же підстав суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність повноважень у слідчого ОСОБА_27 в даному кримінальному провадженні, в тому числі на повідомлення 10.01.2018 року про підозру ОСОБА_11 , так як зазначений слідчий постановою про доручення розслідування слідчій групі від 09.01.2018 року (т.1, а.с.184) та постановою про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 09.01.2018 року (т.1, а.с.185-186) був включений до слідчої групи у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав ставити під сумнів повноваження слідчих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 на здійснення слідчих (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень в кримінальному провадженні суд не вбачає.
Також суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про незавершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000015 через відсутність відповідного запису в Єдиному реєстрі досудових розслідувань про це, так як таке твердження спростовується положеннями КПК України та матеріалами справи.

Так, згідно змісту статті 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Відповідно до ч.4. ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинуваченому ОСОБА_11 та його захисникам в порядку ст.293 КПК України вручено під розписку копію обвинувального акту (т.1, а.с.12-13). Відповідно до інформації з ЄРДР про рух справи (т.4, а.с.164), наданої прокурором за клопотанням сторони захисту, обвинувальний акт направлено до суду, про що внесено відповідні відомості в ЄРДР. Таким чином досудове розслідування в даному кримінальному провадженні було завершено у формі, передбаченій процесуальним законом, що підтверджується наведеними доказами.
Також суд відхиляє твердження сторони захисту про те, що висновок експерта №7 від 21.01.2019 року про проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , висновок експерта №60 судово-медичної експертизи ножа та верхнього одягу ОСОБА_10 , а також висновок судово-психіатричного експерта №134 про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки в порушення ч.3 ст.7 Закону України «Про судову експертизу», згідно якої судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз, здійснюється виключно державними спеціалізованими установами, зазначені висновки складені експертами експертних установ, які є комунальними установами Хмельницької обласної ради.
Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
У частині 2 цієї статті встановлено, що до державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
Згідно п.1 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995 року №6, бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим) (в подальшому - бюро) є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України.
Основною діяльністю бюро є проведення судово-медичних експертиз, що призначаються особою, яка проводить дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи.
До завдань бюро відноситься, зокрема, забезпечення та проведення судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб для визначення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (п. 2.2 Положення).
Бюро користуються правами юридичної особи, мають печатки (гербову, просту, для пакетів) та штампи із зазначенням своєї повної назви (п.11 Положення).
Таким чином, Хмельницьке обласне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України, експертом якої проведено судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 , а також його верхнього одягу та ножа, є державною спеціалізованою установою, що входить до структури закладів охорони здоров`я, і така установа наділена повноваженнями на проведення судово-медичної експертизи потерпілих для визначення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та вирішення інших питань, поставлених на їх вирішення.

Відповідно до п.1 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.2001 року №397, та який діяв на час призначення та проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_11 , судово-психіатрична експертиза (надалі - експертиза) призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що експертиза проводиться в Українському науково-дослідному інституті соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, центрах судово-психіатричних експертиз, відділеннях (амбулаторних, стаціонарних експертиз), які є структурними підрозділами психоневрологічних (психіатричних) лікарень, психоневрологічних диспансерів. Зазначені заклади охорони здоров`я виконують функції судово-експертних установ або підрозділів (далі-експертна установа (підрозділ)).

До Переліку установ, в яких проводяться стаціонарні судово психіатричні експертизи особам, які тримаються під вартою, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №722 від 29.06.2017 року, в редакції, чинній на момент призначення та проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_11 , включено Хмельницьку обласну психіатричну лікарню № 1 (32120, Хмельницька область, Ярмолинецький район, село Скаржинці).

Таким чином, висновок судово-психіатричного експерта №134, складений судово-психіатричним відділенням Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, яка уповноважена Міністерством охорони здоров`я України на проведення такого виду експертиз.

При цьому суд відхиляє клопотання захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 (т.3, а.с.100-101) про визнання недопустимим висновку судово-психіатричного експерта №134 з підстав не попередження слідчим експертів, які входили в склад комісії, про кримінальну відповідальність за ст.ст.384 та 385 КК України. Так, за змістом КПК України, що діяв на момент призначення та проведення зазначеної експертизи, на слідчого не покладався обов`язок попереджати експертів про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у суді чи під час провадження досудового слідства. Водночас висновок судово-психіатричного експерта №134 на стор.2 містить підписи експертів, якими засвідчено їх попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, що в повній мірі відповідає вимогам, що пред`являються процесуальним законом, зокрема, ч.2 ст.102 КПК України, до змісту висновку експерта.

Водночас, суд вважає висновок експерта №92 судово - медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 (т.2, а.с.150-153) недопустимим доказом та не приймає його до у ваги в зв`язку із тим, що при проведенні зазначеної експертизи судовим експертом було використано медичну карту стаціонарного хворого №157 Полонської ЦРЛ ОСОБА_10 , копію медичної карти амбулаторного хворого Полонської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_10 , які на стадії досудового розслідування отримані в Полонській ЦРЛ без дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до документів, що містять лікарську таємницю, що вказує на наявність порушення приписів ст.ст.159, 162, 164, 165 КПК України.
Також суд зауважує, що відповідно до ст.ст.84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зважаючи на вказані приписи процесуального закону, суд через неналежність до кримінального провадження не приймає до уваги та не дає оцінку таким доказам: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2018 року (т.1, а.с.209-211), заяві ОСОБА_28 про надання дозволу на огляд житлового приміщення (т.1, а.с.212), протоколу огляду місця події від 09.01.2018 року з фототаблицями (т.1, а.с.213, 215-216), заяві ОСОБА_29 про надання дозволу на огляд житла, (т.1, а.с.214), протоколу огляду місця події з доданими до нього фототаблицями, відеозаписом на компакт-диску (т.1, а.с.217-222), ухвалі слідчого судді Полонського районного суду від 10.01.2018 року про надання дозволу на обшук (т.1, а.с.225-227), висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №8.6-0201:18 від 14.02.2018 року (т.2, а.с.6-9), висновку судово-імунологічної експертизи змивів із долонь ОСОБА_11 №76 від 15.02.2018 року (т.2, а.с.18-19), висновку №29 від 20.02.2018 року судово-медичної експертизи змивів з пальців рук ОСОБА_11 з додатком, (т.2, а.с.21-24), висновку №70 від 16.01.2018 року судово-імунологічної експертизи зразка рідкої крові ОСОБА_11 (т.2, а.с.111), висновку №159 від 15.02.2018 року судово-токсикологічної експертизи зразка сечі ОСОБА_11 (т.2, а.с.115-116), висновку №156 від 15.02.2018 року судово-токсикологічної експертизи зразка сечі ОСОБА_11 (т.2, а.с.118-119), висновку №71 від 16.01.2018 року судово-імунологічної експертизи зразка рідкої крові ОСОБА_10 (т.2, а.с.146), висновку №155 від 19.01.2018 року судово-токсикологічної експертизи зразка крові ОСОБА_10 (т.2, а.с.148), посадовій інструкції старшого дільничного офіцера поліції Полонського ВП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , затвердженій наказом начальника Полонського ВП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області 10.01.2018 року (т.2, а.с.159-161), висновку судової молекулярно-біологічної експертизи №5/62 від 11.07.2018 року з додатками (т.3, а.с.127-167).

Перелічені докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та не мають для нього будь-якого значення, а також не вказують на достовірність чи можливість використання інших доказів в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, який згідно із ст.12 КК України є особливо тяжким, особу винного, який є раніше несудимим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками з Полонської ЦРЛ (т.2, а.с.71, 72), позитивно характеризується за місцем проживання (т.2, а.с.73) та роботи, яку виконував в 2012, 2014, 2015 роках в СВК «Лабунський» (т.2, а.с.234), неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, надає соціальні послуги своїй бабусі ОСОБА_30 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Полонської РДА №3277 від 16.11.2016 року (т.2, а.с.231), водночас офіційно ніде не працює.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 67 КК України, судом визнається вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, форми вини, тяжкості спричинених злочином наслідків, конкретних обставин справи, думки потерпілого, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи та приписи закону, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно з ст.75 КК України та підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.
На думку суду, покарання у вигляді позбавлення волі буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
У зв`язку з призначенням ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків по відбуванню покарання, до набрання вироком законної сили йому слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Що ж стосується цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, то його слід задовольнити частково.

Так, в поданому позові потерпілий цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого цивільного відповідача 7182, 56 грн. матеріальної шкоди та 900000, 00 грн. моральної шкоди, завданої йому злочином.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_11 вчинено закінчений замах на вбивство потерпілого, при цьому отримане останнім ножове поранення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.

В зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням ОСОБА_10 змушений був проходити довготривале лікування, перенести хірургічне втручання. В зв`язку із цим він поніс витрати на придбання ліків на загальну суму 7182, 56 грн., а також йому спричинено моральну шкоду внаслідок вчиненого злочину.

В підтвердження вартості понесених витрат на придбання медичних препаратів та засобів медичного призначення позивачем до поданого позову долучено копії фіскальних касових чеків (т.1, а.с.125-132), якими підтверджується сума заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7182, 56 грн. Медичні препарати придбавались, як свідчать дати, зазначені на касових чеках, в період проходження стаціонарного та амбулаторного лікування ОСОБА_10 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень через протиправні дії ОСОБА_11 . Ліки, придбані ОСОБА_10 , відповідають лікарським призначенням, що містяться в картках стаціонарного та амбулаторного хворого, заведених на його ім`я, а також в довідці Полонської ЦРЛ №420 від 26.04.2018 року (т.3, а.с.202-203).

Згідно приписів ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином вимогу ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, слід задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 7182, 56 грн.

Доводи сторони захисту про те, що медичні препарати для лікування ОСОБА_10 придбавались за рахунок пожертв, зібраних працівниками поліції, не заслуговують на увагу, а також не підтверджені жодним доказом.

З приводу заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Так, статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу фізичних страждань, переживань, душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, такий повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Суд, зважаючи на обставини справи, приписи цивільного законодавства, приходить до висновку про наявність у потерпілого ОСОБА_10 протягом тривалого періоду часу моральних страждань і переживань, оскільки щодо нього, як працівника правоохоронного органу, в зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, вчинено замах на вбивство, останній, у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, через що довгий час лікувався, що призвело до істотних змін в його житті. Тому, суд вважає, що заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 300000 грн., що повністю відповідає принципам розумності, виваженості, справедливості і адекватності отриманим стражданням.
Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, з урахуванням позиції потерпілого та обвинуваченого.
Витрати на залучення експерта для проведення судово-біологічної експертизи (висновок №43 від 16.03.2018 року) в сумі 13408, 18 грн. у відповідності до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в повному обсязі.

Витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок №8.6-0201:18 від 14.02.2018 року) в сумі 858, 00 грн., а також на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок 5/62 від 11.07.2018 року) в сумі 44034, 26 грн. слід покласти на рахунок держави, так як їх висновки визнані судом неналежними доказами в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 04 вересня 2019 року, зарахувавши в цей строк термін його затримання та попереднього ув`язнення, починаючи з 09 січня 2018 року та по 03 вересня 2019 року включно з розрахунку день за день.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення судово-біологічної експертизи в сумі 13408, 18 грн.

Витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та судової молекулярно-генетичної експертизи в загальній сумі 44892, 26 грн. покласти на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 7182 (сім тисяч сто вісімдесят дві) гривні 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300000 (триста тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:
-одяг ОСОБА_10 , а саме: темно-синю куртку із світло коричневою підкладкою на якій нашита емблема із надписом «Frompoles», спортивну куртку темно-синього кольору, на рукавах якої наявні смужки білого кольору «Карра» - повернути ОСОБА_10 ;
-одяг та взуття ОСОБА_11 а саме: кросівки білого кольору «Адідас», куртку світло-коричневого кольору, штани синього кольору, кофту темно-синього кольору із надписом зпереду та ззаду «Vinek 2008» червоного кольору, джинси синього кольору, ботинки коричневого кольору, а також ганчірку з малюнком сніговика, фрагмент тканини білого кольору, рушник білого кольору, чотири скляні стопки, пляшку з-під горілки «Неміроф», об`ємом 0,5 л., пляшку з-під води «Караван», об`ємом 1,5 л., пляшку, об`ємом 1,5 л., з надписом «Somersbi», горловина якої обмотана фольгою, змив рідини бурого кольору, ніж знищити.
Після набрання вироком законної сили:

-медичну карту стаціонарного хворого №157 ОСОБА_10 та медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_10 повернути до Полонської ЦРЛ, виготовивши їх копії, які приєднати до матеріалів кримінального провадження;

-рентгенівські знімки повернути потерпілому ОСОБА_10 ;

-оригінали фіскальних касових чеків повернути ОСОБА_10 , виготовивши їх копії, які приєднати до матеріалів кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Ізяславський районний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим протягом тридцяти днів з дня вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, його захисникам та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5