Справа № 299/119/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
03.06.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зучастю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , перекладачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/4806/460/19 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на вирок Виноградівського районного суду від 26.12.2018.
Цим вироком ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , білоруска, громадянка України, уродженка д. Тідов Калинковичського району Гомельської області Республіки Білорусь, мешканка АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працівниця територіального центру соціальної допомоги, вдова, не судима, засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України на дев`ять років позбавлення волі.
Ухвалено: застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з 26.12.2018 по 23.02.2019, включно, або до набрання вироком законної сили, в залежності від того, що настане раніше, взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду, строк відбуття покарання обчислювати з моменту взяття її під варту, речові докази: сумку, жіночу сорочку світло-синій светр повернути ОСОБА_6 , два стільці, сірий светр, гребінець, куртку, штани повернути власнику, решту - знищити.
ОСОБА_6 визнана винною в тому, що 11.10.2016 приблизно о 23:00 у будинку АДРЕСА_2 під час сварки з ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 нанесла йому удари кулаками, обутими ногами та стільцем по різним частинам тіла, спричинила йому у такий спосіб тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких приблизно о 07:30 13.10.2016 настала смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що суд не з`ясував, чи володіє обвинувачена в достатній мірі мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, чи зрозуміла обвинувачення, зміст інших процесуальних документів, а її обов`язок володіти українською мовою згідно з посадою, яку вона обіймає, на що посилається сторона обвинувачення, не підтверджений жодним доказом і в будь-якому разі не означає, що обвинувачена володіє державною мовою достатньо для розуміння суті обвинувачення. Стверджує, що вручений ОСОБА_6 переклад обвинувального акту на російську мову містить багато неточностей, за змістом не відповідає оригіналу, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить реквізитів прийнятих судом рішень та інформації про вид, дату та строк застосування запобіжних заходів. Зазначає, що суд дав неправильну оцінку доказам, деякі докази проігнорував, не навів у вироку доказів свого висновку про отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень під час нападу, а не внаслідок самозахисту, при тому, що встановив агресивний характер потерпілого і сумирний характер обвинуваченої, поклав в основу вироку недопустимі докази обвинувачення, надав їм перевагу над доказами захисту. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі також вказує про порушення права обвинуваченої користуватися мовою, якою вона володіє, та порушення її права на захист під час проведення слідчого експерименту. Зазначає, що суд виклав у вироку фактичні обставини події за версією обвинувачення, при цьому не спростував показання обвинуваченої про її захист від агресії з боку потерпілого, подальше їх примирення, вжиття нею заходів допомоги потерпілому, поклав в основу вироку недопустимі докази, не врахував обставини що пом`якшують покарання, позитивні відомості про особу обвинуваченої. Також просить вирок скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав заперечення в якому стверджує, що посадові обов`язки обвинуваченої за місцем роботи дорозумлюють вільне володіння державною мовою. Достатнє знання державної мови обвинувачена підтвердила, на його думку, і під час допиту, перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, коли без затримок на обмірковування та допомоги перекладача, відповідала на запитання, які ставились українською мовою. Окрім цього суд постійно з`ясовував чи розуміє вона зміст процесуальних документів та показань свідків. Зазначає, що твердження в апеляційній скарзі про проведення слідчого експерименту без участі захисника не відповідає дійсності і спростовується відеозаписом, на якому чітко видно захисника, залученого для проведення цієї слідчої дії відповідно до п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Ту обставину, що у цій слідчій дії брав участь інший захисник прокурор порушенням прав обвинуваченої не вважає. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок без змін.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, вимоги і доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників, запереченнях прокурора, пояснення захисника і обвинуваченої на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них потерпілої і прокурора, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченої, обговорив доводи сторін, і приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з п.10 ч.1 ст. 7 та ст. 17 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Згідно з приписами частин 2 та 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.
Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, і не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.
Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.
Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення .
У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
Приписам частини другої ст. 291 КПК України, надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.
В даному випадку для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченої, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особи потерпілого і обвинуваченої, їх взаємовідносини, причини і умови їх співмешкання; події, які сприяли утворенню неприязних відносин між ними, які змушували їх, незважаючи на це, до продовження співмешкання, передували їх конфлікту 11.10.2016, причина конфлікту, дії кожного з учасників конфлікту на місці події у їх послідовності і взаємозв`язку; момент, місце, мета і причина нанесення ударів обутими (і у що саме) ногами, стільцем, взаємне розташування при цьому потерпілого і обвинуваченої, їх антропометричні дані, сліди на одязі обвинуваченого, наявні у нього тілесні ушкодження, тілесні ушкодження на тілі обвинуваченої, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч.2 ст. 91 КПК України.
З пояснення обвинуваченої в судовому засіданні і під час апеляційного розгляду кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 раніше не раз застосовував щодо неї насильство, за тиждень перед цим влаштував сварку у неї вдома, навіть розбив скло на дверях, 11.10.2016 був у стані алкогольного сп`яніння, вимагав від неї, в тому числі з застосуванням насильства, статевих зносин, і першим наніс їй удар стільцем, чим змусив її до самозахисту. Обвинувачена стверджувала, що, вихопивши у ОСОБА_13 стілець, нанесла ним декілька ударів у відповідь і втекла.
З доказів, які представив суду прокурор, зокрема, висновків експертів, показань свідків вбачається, що розслідуванням вказаних обставин слідчий і прокурор почасти займались, однак не визначились, які з них є установленими і в обвинувальному акті, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, не вказали, обмеживши у такий спосіб можливість визначитись у фактичних обставинах кримінального правопорушення і суду, який виходити за межі, вказані у ст. 337 КПК України, не вправі.
Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, в тому числі не спростованими показаннями обвинуваченої, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії вчинення кримінального правопорушення, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежила право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення можливість доводити обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті і змусила суд давати оцінку обставинам, які, безумовно, мають значення для кримінального провадження, однак органом досудового розслідування не встановлені, оскільки в обвинувальному акті не викладені.
Окрім цього, апеляційний суд відзначає, що переклад обвинувального акту за своїм змістом хоч і дає можливість зрозуміти суть обвинувачення, однак містить велику кількість фактичних, граматичних помилок і установленим порядком не завірений (т.3 а.п.7-10). Відомостей про надання ОСОБА_6 копії перекладу реєстру матеріалів досудового розслідування, чого вимагають приписи статей 28, 293 КПК України, у кримінальному провадженні немає.
Суд першої інстанції таким порушенням вимог кримінального процесуального закону своєчасно значення не надав, всупереч приписам ст. 314 КПК України відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу не перевірив, не маючи повного, відповідного вимогам ст. 91 КПК України, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, був позбавлений можливості правильно визначити і зіставити межі обвинувачення з межами судового розгляду, переконатися в тому, чи правильно розуміє суть обвинувачення обвинувачена, всупереч приписам ст. 17 КПК України, без належного дослідження і обґрунтування дав несприятливу для обвинуваченої оцінку обставинам, які в обвинувальному акті не вказані, але на існуванні яких вона наполягала, і тому ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. ст. 370 і 374 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України встановлення таких порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи в апеляційній інстанції утворює підставу для скасування вироку.
Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції не вправі, оскільки будь-яке з цих рішень суперечило б правилам, викладеним у ст.ст. 314, 417 і 420 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої у виді тримання під вартою був обмежений судом першої інстанції в часі і був продовжений ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.04.2019 до 14.06.2019.
Прокурор подав апеляційному суду клопотання про продовження строку дії цього запобіжного заходу у випадку, якщо до закінчення строку, визначеного попередньою ухвалою, вирок не набере законної сили. Посилається на тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_6 та існування ризику перешкоджання нею розгляду кримінального провадження.
Апеляційний суд відзначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у тяжкому злочині проти особи, покарання за який може сягати десять років позбавлення волі. Разом з тим, вона не судима, характеризується позитивно, як тиха, спокійна, врівноважена, сумлінна особа без шкідливих звичок. До ухвалення оскарженого вироку ОСОБА_6 перебувала під домашнім арештом з обмеженням залишати житло з 19 до 08 години, умов якого не порушувала.
Ці обставини дають підстави вважати, що домашній арешт спроможний запобігти заявленому прокурором ризику та гарантувати належне виконання обвинуваченою ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.12.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у Виноградівському районному суді за стадії підготовчого провадження.

Запобіжним заходом щодо обвинуваченої ОСОБА_6 застосувати домашній арешт без застосування електронного засобу контролю на строк до 01.08.2019.

Заборонити ОСОБА_6 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 19 до 08 години щодобово.

Зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожним викликом, не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

Обвинувачену ОСОБА_6 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Копію цієї ухвали передати для виконання начальнику Виноградівського відділення Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області і начальнику ДУ «Закарпатська УВП (№ 9)».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: