Справа № 132/3759/19
Ухвала
Іменем України

20.11.2019р. м. Калинівка

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області, клопотання старшого слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любар Житомирської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого 07.08.2018р. Богунським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.391 КК України до 3 місяців 1 дня арешту, звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, без зареєстрованого в передбаченому законом порядку місця проживання, згідно клопотання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2019р. до суду надійшло клопотання слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_9 будучи раніше судимим 07.08.2018р. Богунським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.391 КК України до 3 місяців 1 дня арешту, та 19.09.2019р. відносно якого направлено до Калинівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, 09.10.2019р. біля 10год.00хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до житлового багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник всередину квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_10 , де вчинив крадіжку виробів із дорогоцінного металу вартістю відповідно о квитанцій до прибуткового касового ордера ВП № 14 ПТ «Ломбард Приват» від 10.10.2019р. 3313,63грн., мобільного телефону марки «Samsung Galaxy G5», 2017р. випуску, у корпусі чорного кольору, вартістю відповідно до висновку експерта № 561 від 28.10.2019р. 2216,33грн., ручного електричного приладу «дриль» марки «Арсенал» ДУ-13/850, вартістю відповідно до висновку експерта № 563 від 25.10.2019р. 676,67грн., та чоловічу шкіряну куртку коричневого кольору у кількості 1шт., вартістю 12300грн. Вподальшому вказаними речами розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 18506,63грн. Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідків, потерпілого, протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. 20.11.2019р. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може ховатися від органів досудового розслідування підтверджується наступним: ОСОБА_9 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. З метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання підозрюваний ОСОБА_9 проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , може покинути територію України або взагалі виїхати на непідконтрольну територію і ухилятися від органів розслідування, прокурора і суду. Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків в цьому кримінальному провадженні, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також тим, що ОСОБА_9 в ході виконання слідчих дій отримає ряд копій документів які нададуть останньому можливість фізично і психологічно впливати на потерпілого та свідків, що призведе до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази встановлених в ході досудового слідства очевидців події злочину. На даний час підозрюваний ОСОБА_9 може продовжити свою кримінально-протиправну діяльність і зробити новий умисний злочин. Таким чином, з огляду на вищевикладене, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 менш суворі заходи ніж тримання під вартою, не є достатніми для запобігання вищевказаних ризиків, оскільки лише перебування ОСОБА_9 під вартою зможе забезпечити запобігання можливості ухилення останнього від органів розслідування і суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і перешкоджати іншим чином. Наявність ризиків, передбачених в пунктах 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується характером вчиненого ним кримінального правопорушення, підтверджується зібраними доказами в ході розслідування кримінального провадження, а також тим, що після вчинення кримінального правопорушення останній з місця вчинення кримінального правопорушення зник. З огляду на практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальногромадянських прав і інтересів, вимагає від суду більшої строгості в оцінці порушень цінностей суспільства. В даному випадку менш суворі заходи недостатні для запобігання вищевказаних ризиків, оскільки лише перебування ОСОБА_9 під вартою зможе забезпечити запобігання можливості укриття від органів розслідування і суду, а також неналежною процесуальною поведінкою підозрюваного в ході досудового розслідування і перешкодою кримінального провадження.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 підтримала дане клопотання та зазначила, що всі підстави для застосування у відношенні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викладені у поданому слідчому судді процесуальному документі.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала подане слідчим ОСОБА_6 клопотання та просила його задовольнити, з підстав зазначених в ньому.

ОСОБА_12 будучи особою, у відношенні якої ставиться питання про застосування запобіжного заходу, в суді від конкретних пояснень щодо обставин справи відмовився. Заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити більш м*який запобіжний захід.

Вислухавши думку підозрюваного, позицію слідчого та прокурора, перевіривши матеріали справи, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав:

Під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив, що в провадженні СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000481 від 09.10.2019р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

20.11.2019р. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України, запобіжним заходом зокрема є тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування матеріали, що містяться в клопотанні, достатньою мірою підтверджують наявність в діях підозрюваного ОСОБА_9 ознак інкримінованого злочину

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Проте, ці ризики не були доведені в суді належними та допустимим доказами.

Так, в матеріалах подання відсутні будь-які дані, які свідчать про здійснення спроб ОСОБА_9 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а саме не надано будь-яких доказів про застосування до останнього приводу чи оголошення його в розшук, як в цьому кримінальному провадженні, так і в кримінальному провадженню, яке раніше було скероване до суду, а тому цей ризик є недоведеним

Необґрунтований в клопотанні та непідтверджений будь-якими доказами заявлений ризик, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В рамках цього кримінального провадження потерпіла сторона та свідки вже надавали свої показання і при їх допиті, останні попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тобто незаконний вплив на них є лише припущенням, а тому ризик, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, не може бути врахований судом.

Не конкретизоване і те, які саме дії підозрюваний вчиняв, або може вчинити для перешкоджання проведення досудового розслідування іншим шляхом, що унеможливлює прийняття цього ризику до відома та врахування.

Ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, також не був доведений належними доказами.

Приписами ч.4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, особу підозрюваного, враховуючи те, що прокурором не доведено недостатність підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування запобіжний заходу у виді особистого зобов`язання, який є достатнім і забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.176-178, 186, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любар Житомирської області, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду, на визначений ними час та місце;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Покладені за цією ухвалою обов`язки повідомити підозрюваному ОСОБА_9 під розписку, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді діє в межах строку досудового розслідування, на 60 днів, а саме до 18 січня 2020 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Після закінчення цього строку, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, однак на неї може бути подано заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_14