ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1751/19 Справа № 202/57/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року, якою було застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_9 в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року було застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_9 в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що в діях ОСОБА_9 вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується дослідженими у суді доказами, зазначені дії вчинені ним у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно небезпечного діянь він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання та на даний час не видужав.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_9 19 вересня 2018 року близько о 12 годині 10 хвилин разом з ОСОБА_10 (якого засуджено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року) знаходячись на другому поверсі буд. АДРЕСА_1 , де побачили демонтовану балку дверей кабіни ліфта. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме однієї балки дверей кабіни ліфта, яку він визначив предметом своїх злочинних посягань.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 19 вересня 2018 року близько 12 години 15 хвилин, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_10 викрасти балку дверей кабіни ліфта, обернувши її на свою користь, на що останній дав свою добровільну згоду, таким чином вступив із ОСОБА_10 у злочинну змову. Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розподілили між собою ролі у вчинені кримінального правопорушення, згідно яких ОСОБА_10 повинен був взяти та підняти з підлоги металеву балку частини дверей кабіни ліфта, а ОСОБА_9 у цей час повинен був допомагати йому у доведенні до кінця їх злочинних дій.
Після цього ОСОБА_10 перебуваючи у тому ж місці та у той же час, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, передбачаючи спричинення майнової шкоди, та бажаючи її настання, викрали з будинку АДРЕСА_1 балку дверей кабіни ліфта вартістю 22560 гривень, що належить КВЖРЕП Індустріального району Дніпровської міської ради. Після чого ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступника прокурора області просить ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 218 від 20.12.2018 року ОСОБА_9 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав та на теперешній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. Зазначене хронічне захворювання позбавило ОСОБА_11 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.
Перший заступник прокурора області вказує, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив задовольнити її в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Захисник не заперечував проти задоволення апеляційної скарги першого заступника прокурора області.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 218 від 20.12.2018 року ОСОБА_9 страждає на хронічне душевне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_9 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Останній в даний час також не може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльність) і керувати ними.
Зазначене хронічне психічне захворювання позбавило ОСОБА_9 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_9 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у його свідомості, чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак ухвалу необхідно в цій частині змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга першого заступника прокурора області підлягає задоволенню, а ухвала у цій частині - зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року, якою було застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_9 в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом змінити.
Виключити з ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4