Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7925/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Клопотання обґрунтоване тим, що 28.01.2016 р. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва в рамках кримінального провадження № 00007282 від 03.10.2015 р. накладено арешт на 287 рахунків вкладників ПАТ Банк Контракт, в тому числі, на рахунок № НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , відкритий ним у банку 20.08.2015 р.
В матеріалах клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна від 12.06.2019 р. до суду подано копію договору № 1092/2015 банківського вкладу на вимогу Зручний Контракт, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ Банк Контракт 20.08.2015 р.
24.06.2019 р. в судовому засіданні захисник ОСОБА_3 просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю отримання офіційного підтвердження Сьомого слідчого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві про те, що ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провадження № 00007282.
07.08.2019 р. через канцелярію до суду надійшло клопотання захисника про долучення до справи листа ГУ ДФС у м. Києві від 08.07.2019 р. № 23-1111 про те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00007282 ОСОБА_4 не допитувався як свідок, йому не повідомлялося про підозру та не проводилися інші процесуальні дії. В подальшому від захисника до суду надійшло клопотання про розгляд скарги у його відсутність, у якій зазначено, що вимоги скарги підтримує та просить її задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
28.01.2016 р. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва в рамках кримінального провадження № 00007282 від 03.10.2015 р. накладено арешт на рахунок № НОМЕР_2 , належний ОСОБА_4 , відкритий у ПАТ Банк Контракт.
Із листа ГУ ДФС у м. Києві від 08.07.2019 р. № 23-1111, вбачається, що у кримінальному провадженні № 00007282 від 03.10.2015 р. громадянин ОСОБА_4 не допитувався як свідок, йому не повідомлялося про підозру та не проводилися інші процесуальні дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).
При цьому, суд звертає увагу на дату накладення арешту, та відсутність обґрунтованої підозри у вказаному провадженні.
Враховуючи наведене, та усталену практику ЄСПЛ, а також неявку в судове засідання слідчого, слідчий суддя вважає, що підстави для арешту майна, які вказані в Ухвалі суду від 28.01.2016 р. на даний час відпали.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна задовольнити;
Скасувати арешт, накладений 28.01.2016 р. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва в рамках кримінального провадження № 00007282 від 03.10.2015 р., на рахунок № НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , відкритий 20.08.2015 р. у ПАТ Банк Контракт, відповідно до Договору № 1092/2015 банківського вкладу на вимогу Зручний Контракт;
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1