Дата документу 13.08.2019 Справа № 337/5122/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5122/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/915/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, освіта середньо-спеціальна, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 19 лютого 2016 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 21 листопада 2017 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2019 року, яким її визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 26 вересня 2018 року.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок скасувати та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачена просить звільнити її від відбування покарання з випробуванням або призначити їй покарання у виді виправних робіт на строк від одного до двох років, посилаючись на те, що вона усвідомила протиправність своїх дій, бажає знайти роботу і стати на шлях виправлення.

Крім того, обвинуваченою подано клопотання, в якому вона просить на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати їй в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 21 жовтня 2017 року по 26 вересня 2018 року та з 26 вересня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимою за вчинення умисного корисливого злочину, судимість за який в установленому законом порядку не знята та не погашена, знову вчинила аналогічний злочин при таких обставинах.

Так, у невстановлений під час досудового слідства період часу 2018 року, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , через всесвітню систему сполучення комп`ютерних мереж «Інтернет» зареєструвала власний акаунт на Інтернет-сайті «Вконтакте» з логіном « ОСОБА_9 », приховавши при цьому свої справжні анкетні дані, з метою унеможливлення ідентифікації її як особи та подальшого викриття громадянами та правоохоронним органами після скоєння нею злочинів.

Після цього, ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи відсутність у неї будь-яких речей, що підлягають продажу, розмістила на інтернет-сторінці з логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оголошення про продаж дитячих речей, на яке 05 травня 2018 року відкликнулась потерпіла ОСОБА_10 та виказала намір придбати дитячі речі, а саме дитячі шорти та дитяче взуття.

ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи на меті виключно власне збагачення та чітко усвідомлюючи, що не має можливості та наміру виконувати зобов`язання перед ОСОБА_10 , в процесі спілкування з останньою по телефону з абонентським номером НОМЕР_1 переконала її перерахувати грошові кошти в сумі 510,00 грн на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 у якості оплати за дитячі шорти та дитяче взуття.

В подальшому ОСОБА_6 свої зобов`язання щодо відправлення замовленого товару ОСОБА_10 не виконала, тим самим, діючи умисно, повторно, шляхом обману заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 510,00 грн, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму, а отримані грошові кошти, після переведення в готівку через банкомат, використала на власний розсуд.

Крім того, у невстановлений під час досудового слідства період часу 2018 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно усвідомлюючи відсутність у неї будь-яких речей, що підлягають продажу, розмістила на інтернет-сторінці з логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оголошення про продаж дитячих речей, на яке 06 травня 2018 року відкликнулась потерпіла ОСОБА_10 та виказала намір придбати дитячі шорти.

ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи на меті виключно власне збагачення та чітко усвідомлюючи, що не має можливості та наміру виконувати зобов`язання перед ОСОБА_10 , в процесі спілкування з останньою по телефону з абонентським номером НОМЕР_1 , переконала її перерахувати грошові кошти в сумі 300,00 грн на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 у якості оплати за дитячі шорти.

В подальшому ОСОБА_6 свої зобов`язання щодо відправлення замовленого товару ОСОБА_10 не виконала, тим самим, діючи умисно, повторно, шляхом обману заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 300,00 грн, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму, а отримані грошові кошти, після переведення в готівку через банкомат, використала на власний розсуд.

Крім того, у невстановлений під час досудового слідства період часу 2018 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно усвідомлюючи відсутність у неї будь-яких речей, що підлягають продажу, розмістила на інтернет-сторінці з логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оголошення про продаж дитячих речей, на яке 12 травня 2018 року відкликнулась потерпіла ОСОБА_10 та виказала намір придбати дитячі джинси.

ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи на меті виключно власне збагачення та чітко усвідомлюючи, що не має можливості та наміру виконувати зобов`язання перед ОСОБА_10 , в процесі спілкування з останньою по телефону з абонентським номером НОМЕР_1 , переконала її перерахувати грошові кошти в сумі 300,00 грн на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 у якості оплати за дитячі джинси.

В подальшому ОСОБА_6 свої зобов`язання щодо відправлення замовленого товару ОСОБА_10 не виконала, тим самим, діючи умисно, повторно, шляхом обману заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 500,00 грн, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму, а отримані грошові кошти, після переведення в готівку через банкомат, використала на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнала себе винною, від дачі показань відмовилась на підставі ст.63 Конституції України, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.190 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з цим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів вчинених обвинуваченою, дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, на утриманні дітей не має, офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, раніше судима, в тому числі і за вчинення аналогічних корисливих злочинів, до неї вже застосувалося звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, проте обвинувачена в подальшому знову вчиняла злочини, що свідчить про небажання останньої ставати на шлях виправлення та перевиховання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставини, на які посилається обвинувачена ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі не на максимальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.190 КК України.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, враховуючи попередні судимості обвинуваченої, фактичні обставини кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченої та інші обставин, що впливають на покарання, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання у виді громадський або виправних робіт, а тим більше звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України - за сукупністю вироків, оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинила до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім та буде сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових злочинів.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати їй в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі вимоги обвинуваченої також безпідставними, оскільки у цьому провадженні злочин нею вчинено протягом 2018 року, тобто після набрання законної сили Законом України №2046-VIII від 18 травня 2017 року, яким частину 5 ст.72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». А тому на обвинувачену ОСОБА_6 не поширюється дія ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дна позбавлення волі.

Отже вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.190 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4