ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3058/19 Справа № 182/3415/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001252 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалусуду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу щодо ОСОБА_9 , якою обвинуваченого було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є умисним злочином середнього ступеню тяжкості. Тому, в цьому випадку немає умов для застосування до неповнолітнього обвинуваченого положення ч.1 ст.97 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності, а є всі підстави для ухвалення обвинувального вироку, яким звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання та застосувати примусові заходи виховного характеру на підставі ст.105 КК України.

Постановлення судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у виді ухвали є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, закриття судом цього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, прямо суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки в цьому випадку необхідно застосовувати вимоги ст.105 КК України та звільняти винну особу від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Вказує на те, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції мав ухвалити вирок, а тому поза увагою суду залишилась необхідність встановити вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Також, постановлюючи ухвалу щодо ОСОБА_9 суд не взяв до уваги позицію державного обвинувача в судових дебатах, який вказував суду на визнання неповнолітнього ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та на підставі ст.105 КК України просив звільнити обвинуваченого від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності; також вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 28.04.2019 року приблизно о 12.00 годин знаходився у бесідці на міському пляжі неподалік від кафе «Маямі», розташованого за адресою: м. Нікополь, пров. Пляжний, 18 зі своїми товаришами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Перебуваючи у вказаному місці, приблизно о 12.45 годин, ОСОБА_9 побачив, як з кишені кофти ОСОБА_10 випав мобільний телефон, який ОСОБА_11 , жартуючи взяв та сховав під свою футболку, яка лежала на лавці у бесідці. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що ОСОБА_10 і ОСОБА_12 вийшли з бесідки, а ОСОБА_11 не спостерігає за його діями, ОСОБА_9 взяв вищевказаний мобільний телефон та сховав у кишеню своїх брюк.
Таким чином, ОСОБА_9 шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy» моделі «А5», вартістю 2 000 грн., який знаходився у силіконовому чохлі із сім-картою оператора мобільного зв`язку ДТУ ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_1 , грошових коштів на якій не було, які матеріальної цінності для потерпілих не представляють, та належать ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , чим своїми діями спричинив матеріального збитку на вищевказану суму.
З місця вчинення злочину зник, викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, неповнолітнього обвинуваченого, законного представника обвинуваченого та захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.
З технічного запису судового засідання від 07.10.2019 року вбачається, що прокурор в судових дебатах просила визнати неповнолітнього ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі ст.105 КК України звільнити обвинуваченого від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Слід зазначити, що рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки ОСОБА_9 був звільнений ухвалою суду від кримінальної відповідальності, та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження було закрито.
Однак, під звільненням від кримінальної відповідальності в судовій практиці розуміється відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, встановлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснюється судом у випадках, передбачених КК України і в порядку, встановленому КПК України.
Законом передбачені наступні підстави для закриття провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку:
- з дійовим каяттям (ст. 45 КК);
-з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК);
- з передачею особи на поруки колективу підприємства, установи чи організації (ст. 47 КК);
- зі зміною обстановки (ст. 48 КК);
- із закінченням строків давності (ст. 49 КК);
- із застосуванням до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру (ст. 97 КК).
Відповідно до ч.1 ст.97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.
Тобто, однією з матеріально-правових умов звільнення особи за даною підставою є те, що вчинене правопорушення має належати до категорії невеликої тяжкості або може бути середньої тяжкості, але вчиненим із необережності, що жодним чином не відповідає тому кримінальному правопорушенню, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , а саме ч.1 ст.185 КК України, яке, як вже зазначено вище, є злочином середньої тяжкості, суб`єктивна сторона якого характеризується умисною формою вини, а тому, у цьому випадку, суд повинен був звільняти ОСОБА_9 не від кримінальної відповідальності ухвалою суду, а від покарання - вироком, як це передбачено ст.105 КК України.
Допущені порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами п.п. 3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України,підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого необхідно врахувати виявлені порушення кримінального процесуального та кримінального закону, а також ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4