Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
132/1734/19: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення); Самовільне залишення військової частини або місця служби.
Надіслано судом: 27.06.2019. Зареєстровано: 28.06.2019. Забезпечено надання загального доступу: 01.07.2019.
Номер судового провадження: 1-кп/132/217/19
Справа № 132/1734/19
Провадження №1-кп/132/217/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 14.03.2019р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Коломак Коломацького району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого солдата, навідника гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України за наступних обставин. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014р. № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Починаючи з 02.10.2016р. старший солдат ОСОБА_7 безперервно проходить військову службу у Збройних Силах України. Так, 02.10.2016р. старший солдат ОСОБА_7 добровільно призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ), дислокованої за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 276 від 02.10.2016р. старшого солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду навідника гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти зазначеної військової частини. Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо). Відтак, з 02.10.2016р., тобто з дня зарахування до списків особового складу наведеної вище військової частини, старший солдат ОСОБА_7 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби. Відповідно до вимог п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.2, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушну дотримуватись Конституції України і законів України, вимог статутів Збройних Сил України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, бути хоробрим і дисциплінованим, поводитися з гідністю й чесно, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому. Відповідно до ст.ст.200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 09год.00хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 18год.00хв. завершується робочий день. Проте, старший солдат ОСОБА_7 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат» на посаді навідника гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти зазначеної військової частини НОМЕР_1 , - 28.01.2019р. о 09год.00хв., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилився від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , до 09год.00хв. 13.03.2019р., тобто до свого прибуття до розташування військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 28.01.2019р. не з`явився на службу до військової частини у зв`язку з особистими обставинами.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, розлучений, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, напсихіатричному та наркологічному обліку не перебуває, згідно наявних характеризуючих даних загалом характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленого в Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік або обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту і т.д. З підстав, зазначених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове. Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, а також його особи, а саме те, що він за місцем проживання та служби характеризуються загалом позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, скоєним злочином не завдав шкоди державним чи суспільним інтересам, суд вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням ст.69 КК України.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин з урахуваннямст.69КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн., оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдавалась.

Потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Витрати за залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_8

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...