ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/785/19 Справа № 213/2354/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000669,-

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 20.01.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 186, ч.1. ст. 162, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2006 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 28.02.2015 року по відбуттю терміну покарання,

засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 129 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік,

- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

- за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення вола на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів (відповідно до п.п. а п.1 ч.1 ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжено до набрання вироком законної.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 13 червня 2018 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день відбування покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько о 02.00 годині 13 червня 2018 року, проходив поблизу будинку АДРЕСА_3 , де через незачинену кватирку вікна проник до квартири АДРЕСА_4 . В цей час в вкартирі знаходились ОСОБА_10 , її сестра ОСОБА_11 , а також їх знайомі - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Перебуваючи у зазначеному помешканні, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, викрав мобільний телефон Samsung, в якому знаходились дві сім-карти мобільних операторів «Київстар», який лежав на підлозі в кімнаті квартири та належить ОСОБА_12 . В результаті він спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 603,34гривень.

Далі, перебуваючи у вказаній кімнаті, ОСОБА_7 взяв зі столу гроші в сумі 6 гривень, що належать ОСОБА_11 , під час чого був викритий у вчиненні злочину ОСОБА_10 , яка прокинувшись почала вимагати від ОСОБА_7 припинити протиправні дії та повернути викрадене майно. Але ОСОБА_7 , ігноруючи законні вимоги ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що викритий, у вчиненні злочину, утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення злочину, спричинивши своїми незаконними діями потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на зазначену вище суму.

Після цього, близько о 02 годині 15 хвилин 13.06.2018 року, перебуваючи в приміщенні коридору вказаної квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 , демонструючи ніж висловлював мешканці зазначеного житла ОСОБА_10 погрози вчинити вбивство в разі спроби останньою викликати допомогу. При цьому своєю поведінкою та активними діями він демонстрував реальність погрози тобто наміру позбавити її життя, вчинив таким чином всі дії, які давали потерпілій підстави побоюватися здійснення цих погроз.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вирок в частині призначення покарання змінити, та призначити йому менш суворе покарання, враховуючи те, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, має на утриманні трирічну дитину.

- захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 129, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, згідно ст. 76 КК України.

Вважає, що обвинуваченому призначено покарання, яке є занадто суворим, оскільки судом, на його думку, не було взято до уваги, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до затримання працював, має дружину, дитину, за місцем проживання характеризується позитивно. Позов в даному кримінальному провадженні заявлено не було, викладені телефон та гроші, - повернуто потерпілим.

На думку захисника, повне визнання обвинуваченим своєї вини та співпраця з органом досудового розслідування, має бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання останнього.

- прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання, через необхідність застосування більш суворого покарання.

Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст.129 КК України -у виді 1 року обмеження волі,

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 186 КК України -у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, через м`якість, що тягне за собою його скасування із ухваленням свого вироку судом апеляційної інстанції.

На думку прокурора, суд достатньою мірою не прийняв до уваги суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 тяжкого злочину, обвинувачений протягом судового розгляду вину не визнавав і вказував, що злочин не скоював, тим самим своєю поведінкою виявляв своє байдуже ставлення до скоєного, не дивлячись на наявність беззаперечних доказів, за місцем проживання характеризується негативно, на нього постійно надходили скарги від мешканців стосовно його аморальної поведінки та зловживання спиртними напоями.

Зазначає, що судом також не було враховано, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, життя та здоров`я особи, має непогашені в установленому законом порядку судимості за ці злочини, звільнившись по відбуттю строку 28.02.2015 року, знов вчинив тяжкі злочини, не працює, не зареєстрований як безробітний, не має офіційних джерел прибутку, що, на думу апелянта, підвищує ризик вчинення ним інших аналогічних злочинів.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги своїх скарг, та просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора, вважала вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги обвинуваченого, його захисника та прокурора не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.186 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення та прокурора щодо призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 занадто суворого, та, відповідно, занадто м`якого, покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не одноразово судимий. За місцем проживання він характеризується негативно, перебуває у цивільному шлюбі, виховує неповнолітню дитину, офіційно не працює, в центі зайнятості на обліку не перебуває, перебував на обліку у лікаря психіатра, знятий з нагляду за рішенням суду в 2005 році. У лікаря нарколога на обліку не перебуває.

Враховано також судом і наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого: наявність малолітньої дитини та стан здоров`я обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує його покарання, судом визнано рецидив злочинів.

Враховано судом також та висновки, викладені в досудовій доповіді, складеній Широківським районним сектором філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області, згідно якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, - не є можливим.

Тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі, на строк 4 роки, - є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, та у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, де суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обставини, на які посилаються апелянти, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції були враховані належним чином.

Вирок суду є обґрунтованим, вмотивованим та законним.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, а також прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4