Справа № 202/8051/18
Провадження №1в/202/194/2019
УХВАЛА
Іменем України

29 серпня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника органу пробації ОСОБА_4
засудженої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро подання заступника начальника Індустріального РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про скасування звільнення від покарання та направлення засудженої ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, -
ВСТАНОВИВ:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року ОСОБА_5 засуджена за ч.2 ст.389 КК України до 1 року 10 днів обмеження волі зі звільненням від його відбування до 02.04.2022 року, тобто до досягнення її дитиною семирічного віку.
Заступник начальника органу пробації звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від покарання згідно з ч. 2 ст. 78 КК України у відношенні ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що засуджена була звільнена від відбування покарання у зв`язку з наявністю на її утриманні малолітньої дитини, але від дитини фактично відмовилась та порушує обов`язки, покладені на неї судом, які передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до матеріалів подання, 18.03.2019 року ОСОБА_5 , під час проголошення вироку, була ознайомлена з обов`язками за вироком суду, попереджена, що у разі ухилення від виконання обов`язків, до суду будуть направлені матеріали для вирішення питання про скасування звільнення від покарання та направлення для відбування покарання за вироком суду. Однак, 22.05.2019, 25.06.2019 та 09.07.2019 року засуджена на реєстрацію не з`явилась, через що їй було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням. 22.07.2019 року засуджена ОСОБА_5 з`явилась для реєстрації до Індустріального районного відділу та надала до органу пробації довідку від лікаря про те, що 26.05.2019 року вона зверталась за медичною допомогою, 01.07.2019 року на контрольний візит до лікаря не прибула, 11.07.2019 року звернулась повторно, 15.07.2019 року на контрольний візит до лікаря не прибула. Таким чином, в дні реєстрації 25.06.2019 та 09.07.2019 року, ОСОБА_5 за медичною допомогою не зверталась.
Крім того, органом пробації встановлено, що ОСОБА_5 не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_6 , 2015 р.н., та допускає ухилення від обов`язків за вироком суду, що свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення.
Представник відділу з питань пробації клопотання підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ньому.
Засуджена ОСОБА_5 суду пояснила, що вона дійсно декілька разів своєчасно не з`явилась на реєстрацію без поважних причин, оскільки легковажно до цього віднеслась.
Щодо виховання та утримання сина, пояснила, що син перебуває на утриманні її колишнього чоловіка, батька дитини, вихованням та утримання сина вона не займається.
Прокурор в судовому засіданні вважала за можливе задовольнити клопотання, оскільки під час іспитового строку засуджена ухиляється від виконання обов`язків, покладених на неї судом, вихованням та утримання дитини не займається,що є підставою для скасування звільнення від відбування покарання.
Заслухавши прокурора, представника відділу з питань пробації, засуджену, дослідивши клопотання та особову справу, суд доходить до такого.
Єдиною умовою звільнення обвинуваченої від покарання за вироком суду, на підставі ст. 79 КК України, була наявність на її утриманні малолітньої дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 не виконує свої обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_7 , 2015 року народження, місце постійного мешкання дитини, відповідно рішення суду від 11.06.2018 року, визначене постійне мешкання батька, з засудженої стягнуто аліменти на утримання дитини, які вона не сплачує, життям та розвитком дитини не цікавиться, за два роки відвідування дитиною дитячого закладу жодного разу там не з`являлась.
Тобто, в сенсі вимог ст. 79 КК України, не виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, унеможливлює подальше застосування звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року №7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , була ознайомлена з умовами та порядком відбуття покарання визначеного вироком суду, а також наслідками їх невиконання.
Відповідно до ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
В матеріалах справи відсутні будь-які дані, що підтверджують поважність причин неявки засудженої.
Під час розгляду подання суд переконався у тому, що ОСОБА_5 безвідповідально ставиться до обмежень та обов`язків, встановлених судом, як умов відбування покарання, байдуже відноситься до умов звільнення від покарання та наслідків порушення умов відбування покарання, фактично не виконує свої батьківські права відносно свого малолітнього сина ОСОБА_6 , 2015 р.н.
Так, відповідно до інформації, що надійшла від Служби у справах дітей Індустріальної у м. Дніпро ради від 24.07.2019 року, малолітній син засудженої ОСОБА_5 ОСОБА_6 , 2015 р.н., мешкає з батьком, який і займається його вихованням, мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.
Оскільки вищевикладені факти свідчать про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, а також неможливість її виправлення без реального відбування покарання, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення засудженої для відбування призначеного судом покарання.
Керуючись викладеним та ст. 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, ст. 57, 58 КВК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання - задовольнити.
Відмінити засудженій ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання.
У відповідності до ч. 2 ст. 57 КВК України направити засуджену ОСОБА_5 для відбування покарання, яке призначено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року 10 днів обмеження волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання засудженій рахувати з дня її фактичного затримання.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалусуду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1