ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8378/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/642/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року засудженому ОСОБА_7 за його клопотанням невідбуту частину покарання призначеного вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2014 року у виді позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць один день, замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання засудженого, врахував відомості, що характеризують засудженого за час відбування покарання та дійшов висновку про наявність підстав для заміни ОСОБА_7 невідбутої частини строку покарання більш м`яким.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вказує, що під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінка засудженого під час його відбування, як це передбачено положеннями ст. 82 КК України, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим злочину.
Судом фактично не було враховано, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Наразі відбуває покарання за скоєння умисного особливого тяжкого злочину.
Засуджений тричі звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак не виправдав надану йому державою довіру і не зробив для себе належних висновків, а знову вчинив нові умисні злочини в період невідбутої частини покарання та непогашених і не знятих судимостей, що на думку прокурора, свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів.
Зазначає, що відносно ОСОБА_7 двічі застосовувалися дисциплінарні стягнення, що на думку апелянта, негативно характеризує особу і поведінку засудженого. Додає, що дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання є обов`язком засудженого.
В матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що засуджений приймає участь у реалізації програм виховного впливу, підвищує наявний загальноосвітній рівень та вдосконалює наявні професійно технічні навички та приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених у громадському житті.
Стверджує, шо засуджений будь-яких дій спрямованих на відшкодування витрат не здійснював, що на думку прокурора, свідчить про небажання відшкодовувати заподіяну шкоду.
Вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду основного покарання.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадженнята доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно положеньст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі і які стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвала суду першої інстанції лише відображає зміст характеристики , наданої установою виконання покарання, проте не містить жодного посилання на обставини, які б свідчили, що засуджений став на шлях виправлення , висновок суду про можливість задоволення клопотання взагалі відсутній, не мотивований, а отже ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 8 років позбавлення волі призначене йому за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2014 року за ч.3 ст. 187 КК України . Згідно постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 23.04.2014 по 02.02.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 23.04.2014 року, кінець строку 13.07.2021 року.
Цей злочин вчинено ОСОБА_7 у період умовно- дострокового звільнення за попереднім вироком.
За період відбування покарання протягом 2015-2019 років до засудженого 8 разів застосовувалися заходи заохочення, більшість з яких у виді подяки за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Поряд з цим, до ОСОБА_7 двічі застосовувалися стягнення у виді догани та суворої догани, які на даний час зняті та погашені у встановленому законом порядку.
Проте зазначені відомості дають підстави для висновку, що поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не була сумлінною.
Із характеристики слідує, що установою виконання покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно. Згідно постанови начальника установи від 30 серпня 2018 року засудженого було переведено до дільниці соціальної реабілітації.
Матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_7 був працевлаштований лише з квітня 2018 року, що вказує на те, що засуджений почав працювати лише незадовго до настання права на звернення до суду із клопотанням про надання заохочувальної норми.
При вирішенні питання про можливість заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.
Вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, у тому числі тяжких. Тричі звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої провослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він продовжив скоювати злочини у період умовно- дострокового звільнення. Зазначені відомості характеризують ОСОБА_7 як особу , схильну до систематичного скоєння кримінальних правопорушень.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів приходить до висновку про відсутнітсь підстав для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття певної частини покарання, наявність певної кількості заохочень, його працевлаштування самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 82 КК України.
Дотримання правомірних відносин засудженого з персоналом установи, виконання ним законних вимог адміністрації установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, дбайливе ставлення засудженого до майна і предметів установи є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого, який відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину, не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, на чому слушно наголошує прокурор.
Враховуючи викладене, ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року відносно засудженого підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, а у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,

суддя ОСОБА_2