У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року у відношенні засудженого ОСОБА_5 .

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст. 81 КК України відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 в апеляційних скаргах висловлюють аналогічні доводи. Вважають, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання. Зазначають, що ОСОБА_5 за період відбування покарання має 4 стягнення (які є погашеними) та 8 заохочень, характеризується позитивно. Також, ОСОБА_5 працював у майстерні установи виконання покарання, залучався до участі в благоустрою колонії. Його батьки хворіють та він щиро кається у вчиненому.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 липня 2012 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Початок строку відбування покарання 07.11.2011 р., закінчення строку 05.12.2021 р.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання піддавався стягненням за порушення режиму утримання та зберігання заборонених предметів ( чотири стягнення, які є погашеними), що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених. Такі відомості про особу засудженого ОСОБА_5 за період відбування покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і доведення виправлення. У зв`язку із чим слід у задоволенні клопотання відмовити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 не подавали до суду клопотання про бажання брати участь у судовому засіданні, належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду першої інстанції про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 липня 2012 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Початок строку відбування покарання 07.11.2011 р., закінчення строку 05.12.2021 р. На момент подання клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув більше 3/4 строку покарання, призначеного судом.

Як видно з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 за період відбування покарання характеризується позитивно, залучається до двохгодинних відпрацювань у майстерні установи, має 8 заохочень за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Разом із тим, на нього накладено 4 стягнення, які на даний час є погашеними (2 стягнення за зберігання заборонених речей, 1 за порушення розпорядку дня, 1 за залишення робочого місця).

Відповідно до ст. 133 КВК України зберігання заборонених предметів є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання.

З огляду на дані, що характеризують засудженого, не можна вважати його поведінку під час відбування покарання сумлінною. Тому і відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення.

Суд вважає, що відомості про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянтів про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а тому апеляційній скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3