Справа № 520/1993/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2019 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_5 , із корисливих мотивів, вступила у попередню злочину змову з ОСОБА_6 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами ОСОБА_7 , у особливо великих розмірах.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману у особливо великих розмірах, у вигляді грошових коштів належних ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , в перших числах квітня 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , користуючись довірливими та приятельськими відносинами з ОСОБА_7 , запропонувала останньому реалізувати бізнес-проект, пов`язаний з поставкою товару з Туреччини на територію України, при цьому, не мала на меті виконувати будь-які зобов`язання з організації бізнес-проекту.
Так, у квітні 2015 року, ОСОБА_5 , знаходячись у місті Одесі, реалізуючи свій злочинний намір, звернулась до ОСОБА_7 із пропозицією взяти участь у бізнес-проекті, умови якого полягали у організації поставки товару народного споживання з Туречини на територію України, за значно дешевшою від інших цін, запевнивши останнього у дійсності своїх намірів та реальності вказаного проекту. За умовами цього проекту, ОСОБА_7 мав передати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, а ОСОБА_10 , в свою чергу, мав організувати поставку вказаного товару на територію України протягом серпня грудня 2015 року, який в подальшому ОСОБА_7 мав реалізувати на території України, та отримувати вигідний дохід від реалізованого товару. Враховуючи вигідність пропозиції, те, що ОСОБА_5 виступала гарантом дій ОСОБА_11 , щодо розвитку спільного бізнес-проекту, та тривалий час підтримували дружні та довірливі відносини, а також те, що ОСОБА_7 сприймав вказаний проект як дійсний та реальний, останній довірився ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , та погодився на їх пропозицію.

Після надання ОСОБА_7 згоди на участь в спільному-бізнес-проекті та за умовами вказаного договору, а також в знак підтвердження надання згоди на участь в бізнес-проекті, ОСОБА_7 повинен був перевести на особистий рахунок ОСОБА_5 в Туреччині TR0003 Установи DENIZBANK A.S., грошові кошти в сумі 100 000 США, а ще 100 000 доларів США при особистому приїзді до Туреччини.

Так, 19 червня 2015 року, ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, щодо реальності запропанового ОСОБА_5 та ОСОБА_8 бізнес-проекту та дійсних намірів останніх, виконуючи умови договору, склав з Британською компанією ALLEGRIS ASSETS LLP, комерційним представником якої на території України являється він, договір позики на 100 000 доларів США, та через платіжне доручення, 03.08.2015 вказані грошові кошти, а саме 100 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 2 112 670 (два мільйони сто дванадцять тисяч шістсот сімдесят ) гривень, переведені на банківський рахунок ОСОБА_5 в Туреччині TR0003 Установи ОСОБА_13 , яка підтвердила отримання переказу. Після чого в серпні 2015 року, більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_14 при особистому приїзді до Туреччини передав ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 845 068 (вісімсот сорок п`ять тисяч шістдесят вісім) гривень для прискорення поставки товару та розвитку бізнесу. В вересні 2015 року ОСОБА_7 з метою виконання умов договору, через довірених осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , яких вони визначили особисто, передав залишок грошових коштів за умовами договору, а саме грошові кошти в сумі 60 000 долларів США, а саме: 10 вересня 2015 року 10 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 219 689 (двісті дев`ятнадцять тисяч) гривень та 25 вересня 2015 року 50 000 доларів США, що на той момент згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 1 098 445 (один мільйон дев`яносто вісім тисяч чотириста сорок п`ять) гривень.

В свою чергу, ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 у особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою останнього, отримали від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що на той момент, згідно курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США склало 4 275 872 (чотири мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят два) гривень, підтвердивши це у письмових смс-повідомленнях, за умови поставки товару з Туреччини на Україну.

Так, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_17 , заздалегідь знаючи про фіктивність запропонованого ОСОБА_7 бізнес-проекту, а також не маючи наміру на виконання домовленостей та повернення грошових коштів, розпорядилися ними на власний розсуд.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , в період часу з 03.08.2015 по 25.09.2015, зловживаючи довірою, під приводом реалізації неіснуючого фіктивного бізнес-проекту з реалізації імпортного товару з Туреччини на території України, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 в особливо великому розмірі, а саме 4 275 872 (чотири мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят два) гривень, якими розпорядилися на власний розсуд.

В судовому засіданні прокурор просив слідчого суддю клопотання задовольнити та надати дозвіл на затримання підозрюваної з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.2 ст.188 КПК України, вказане клопотання може бути подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.187 КПК України, слідчий суддя приймає рішення в порядку, передбаченому ч.2 і ч.3 ст.189 КПК України, тобто негайно в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

Згідно до ч.4 ст.189 КПК України під час розгляду клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу, прокурор повинен довести, що зазначені в клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав на тримання під вартою підозрюваного, а також є підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу підозрюваний до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені в ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.188 КПК України прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 ч.4 ст.189 Кодексу обставини.

Дослідивши клопотання слідчого, слідчий суддя вказує, що слідчий звертаючись з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного, не додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у п.п.1, 2 ч.4 ст.189 КПК України обставини, що свідчить про те, що клопотання слідчого викладено формально, жодними належними доказами не підтверджено.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого є необґрунтованим, так як останній в клопотанні не доводить існування обставин, передбачених ч.4 ст.189 КК України, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для надання дозволу на затримання ОСОБА_5 та таким чином, для задоволення клопотання слідчого.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 186-190, 194, 309 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за №0004682 від 05.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1