КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002775 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ? адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2018 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2018 ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання ? 30.03.2018. Запобіжний захід ОСОБА_6 набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою. Речовий доказ: грошові кошти в сумі 58 грн. залишено законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2018 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, на думку захисника докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження і які були досліджені судом, в сукупності свідчать, що пред?явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України є недоведеним. Протокол огляду місця події від 30.03.2018, заява про вчинення кримінального правопорушення від 390.03.2018 є недопустимими доказами, а похідні від них докази ? протоколи пред?явлення особи для впізнання від 02.04.2018, протоколи визнання речовими доказами та інші докази, які ґрунтуються на недопустимих доказах, є також недопустимими. При цьому, в апеляційній скарзі зауважується, що протокол огляду місця події було складено в період часу 19:30-19:45 год., раніше ніж понятий ОСОБА_11 міг прийняти в ньому участь, в той час коли ОСОБА_6 сам не міг видати гроші, так як знаходився закований в кайданках з закріпленням положень рук позаду. Також адвокат зауважує, що заява про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 датована 30.03.2018, однак була прийнята о 19:52 год., а огляд місця події був проведени1й о 19:30 год. Крім цього, в апеляційній скарзі захисник вказує, що надані в судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 у вироку відображені неповно, а показанням ОСОБА_6 суд не надав оцінки.

За встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 30.03.2018 приблизно о 18 год. 30 хв., знаходячись в першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 вчинив відкрите викрадення чужого майна у малолітньої ОСОБА_9 , поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я малолітньої потерпілої ОСОБА_9 за таких обставин.
В під`їзді вказаного будинку ОСОБА_6 зайшов до ліфтової кабіни слідом за малолітньою потерпілою ОСОБА_9 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення грошових коштів, які малолітня ОСОБА_9 тримала в руці, на сьомому поверсі, знаходячись в кабіні ліфта, ОСОБА_6 рукою схопив праву руку малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , примушуючи її віддати грошові кошти, потім рукою розтиснув долоню правої руки ОСОБА_9 , спричинивши їй фізичного болю, тим самим застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , та відрито викрав грошові кошти в сумі 58 грн. Після цього утримуючи грошові кошти, обвинувачений ОСОБА_6 вийшов з ліфта, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти поданої апеляційної скарги захисника та вважав за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, їх пояснення, вирішивши заявлені клопотанням, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог захисника, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході судового розгляду вони свого підтвердження не знайшли.
Так, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, який ставиться йому у провину, не визнав та надав показання, які є аналогічними тим, які він надавав суду першої інстанції, а саме, що малолітня потерпіла ОСОБА_9 сама поклала йому в руки гроші. Присівши біля ліфта до нього підійшла невідома раніше жінка з претензією, що він обікрав дівчинку, у відповідь на що він повідомив, що нічого не крав. Його підняли на поверх вище і сказали, щоб він чекав поліцію. Поліції розказали все не так як було насправді.
Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, його винуватість за вказаними у вироку обставинами підтверджується зібраними як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції доказами, а саме:
? показаннями потерпілої ОСОБА_9 , наданими суду першої інстанції, яка показала суду, що ввечері 30.03.2018 на прохання батьків сходила до кіоску, купила дві пляшки води. У неї залишились гроші в сумі 58 грн., які вона тримала в руці, коли зайшла в під`їзд свого будинку та до ліфту. Заходячи до під`їзду вона побачила обвинуваченого, побігла до ліфту та натиснула кнопку свого поверху. В цей час обвинувачений, розтиснув двері та увірвався за нею в ліфт, притиснув її до кутка ліфту та схопив за праву руку, в якій були гроші. Від страху вона почата плакати та просила її відпустити. Обвинувачений стискав її руку дуже сильно, потім почав погрожувати, вимагав віддати йому гроші, виражався нецензурною лайкою. Вона почала кричати, ліфт приїхав до її поверху, вона продовжувала кричати. В цей час вибігла сусідка. Коли обвинувачений побачив сусідку, почав притискати ту руку, де були гроші, розжимаючи пальці руки обома руками, забрав гроші. Сусідка відштовхнула обвинуваченого і вона побігла додому;
? показаннями законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , наданими суду першої інстанції, яка показала суду, що її одинадцятирічна донька ввечері пішла купити води, для чого їй дали 100 грн. Через незначний час донька забігла в квартиру, її трусило, на руці були сині плями, вона сказала, що їй погрожував чоловік та забрав гроші;
? показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що 30.03.2018 після 18 год. його донька ОСОБА_9 пішла в кіоск купити води, для чого він дав їй 100 грн. Приблизно через двадцять хвилин дочка вбігла в квартиру з криками, що в неї забрали гроші. Він вийшов до загального коридору, в цей час з ліфту виходив обвинувачений, на якого вказала сусідка. Він скрутив обвинуваченого та сказав дружині викликати поліцію. В подальшому працівники поліції в присутності свідків вилучили у обвинуваченого ті кошти, які він забрав у доньки;
? показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими суду першої інстанції, яка показала суду, що ввечері 30.03.2018 вона була в квартирі, коли почула крики в коридорі біля квартири. Коли вийшла з квартири, побачила відкриті двері ліфта, всередині якого стояв обвинувачений та перелякана дівчина, в одній руці у неї була пляшка, а в іншй руці тримала гроші. Вона зрозуміла, що дитині загрожує небезпека, сказала щоб обвинувачений відпустив дівчину, однак він не відпускав, в цей час обвинувачений своєю рукою розтиснув пальці руки дівчини. Потім вона стала перед дівчиною і сказала їй тікати, дівчина швидко побігла;
? показаннями свідка ОСОБА_16 наданими суду першої інстанції, який показав суду, що він був присутній при вилученні грошей у обвинуваченого в під`їзді будинку по АДРЕСА_2 ;
? показаннями свідка ОСОБА_11 , наданими суду першої інстанції, який показав суду, що ввечері 30.03.2018 він зайшов в під`їзд будинку, на сходах сидів обвинувачений, біля нього були двоє поліцейських, на їх прохання у його присутності у обвинуваченого було вилучено 58 грн.;
? даними протоколу огляду місця події та вилучення у ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 58 грн. від 30.03.2018 (а.с. 132-133);
? даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.04.2018 з довідкою слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві про те, що ОСОБА_9 вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила відносно неї грабунок (а.с. 140-143);
? даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.04.2018 з довідкою слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві про те, що свідок ОСОБА_14 вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила грабунок (а.с. 144-146).
В судовому засіданні від 26.06.2019 апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника щодо повторного допиту малолітньої потерпілої, її законного представника та свідків з підстав необґрунтованості такого клопотання, оскільки судом першої інстанції було забезпечено можливість сторонам ставити вказаним особам питання, на які останні надавали чіткі та детальні показання, які відображені у мотивувальній частині вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
А тому, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, повторний допит малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , її законного представника ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 в апеляційному суді не проводився.
Попри це, не вдаючись до повторної оцінки показань вказаних осіб, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції в частині, що зазначені показання прямо і опосередковано доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні ним відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілої, тобто вчинення злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.186 КК України.
Натомість, до показань обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відноситься критично, поза як вони є не логічними, не узгодженими, не співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому щодо перебігу подій, які мали місце 30.03.2018.
Також, оцінюючи наявні по справі письмові докази: протоколи пред`явлення особи для впізнання від 02.04.2018 та від 06.04.2018 з довідками та протокол огляду місця події і вилучення у ОСОБА_6 грошових коштів, ? колегія суддів приходить до переконання щодо їх відповідність критеріям належності та допустимості та вважає, що судження захисника, якими ставиться під сумнів їх достовірність, є безпідставними.
Так, захисник в апеляційній скарзі зазначає, що протокол огляду місця події було складено раніше ніж прийнято заяву від ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення.
Зазначені доводи є надуманими, оскільки матеріали справи не містять заяви ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення, наявні лише Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (к.п. №0002775), з якого вбачається, що лише дата надходження заяви ? 30.03.2018 (а.с. 128). При цьому, протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 131) дійсно складено 30.03.2018 о 19:50 год., тобто після проведення огляду місця події 30.03.2019 з 19:30 по 19:45 год., однак в ньому не вказано час прийняття заяви від ОСОБА_12 . Отже, оскільки протокол є результатом фіксації процесуальної дії, а в даному випадку прийняття заяви, то цілком логічним є висновок, що протокол складено після прийняття заяви.
Попри це, невідповідність відомостей протоколу огляду місця події показанням свідка ОСОБА_11 , апеляційним судом не перевіряються, оскільки апеляційний суд не сприймав безпосередньо показання цього свідка, а тому і доводи захисника в цій частині перевірці не підлягають.
Твердження захисника на недопустимість заяви про вчинення кримінального правопорушення ? є зайвим, поза як суд не посилався на неї як на доказ у вироку.
Крім того, доводи адвоката про те, що суд першої інстанції не надав оцінки показанням самого ОСОБА_6 спростовуються змістом мотивувальної частини вирок (абз.3, а.с. 204).
Таким чином, попри наведені апеляційній скарзі захисником доводи, судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.1 ст.94 КПК України і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку і обґрунтовано визнав доведеним з дотриманням критерію доведеності вини поза розумним сумнівом вину ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

За таких обставин, оскільки порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про виннуватість ОСОБА_6 , колегією суддів не виявлено, а доводи апеляційної скарги захисника свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку не знайшли, то підстав для скасування вироку місцевого суду, як того просить апелянт, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 ? залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2018, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1003/2019
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_17
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1