Справа № 201/5569/19
Провадження № 1-кс/201/3094/2019
УХВАЛА

22 травня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000439 від 21.02.2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що 20.02.2019 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що на території Соборного району м. Дніпро ломбарди незаконно займаються скупкою викрадених речей у осіб які ведуть аморальний спосіб життя без перевірки документів. Тим самим умисно придбають крадені речі.

В порядку ст.40 КПК України оперативному підрозділу Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надано доручення на перевірку вказаних у заяві фактів. Перевіркою встановлено, що за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 функціонують ломбарди які приймають без документів крадені речі та не мають відповідних дозвільних документів та відповідної реєстрації. Дані факти підтверджуються проведеним оглядом сторінки веб-сайту мережі Інтернет Комплексної інформаційної системи Нацкомфінпослуг за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході якого встановлено, що ломбарди за вищевказаними адресами не входять до реєстру Нацкомфінпослуг України.

Таким чином незаконні фінансові установи які займаються скупкою крадених речей та цінностей сприяють розвитку злочинності на території м. Дніпро та України в цілому, що створює підґрунтя для порушення прав та свобод громадян України, а отже найвищого закону держави Конституції України, яка гарантує кожному право на недоторканість власності.

Отже слідство обґрунтовано вважає, що у перерахованих установах за вищевказаними адресами маються незаконно набуті речі та цінності, золоті прикраси, техніка документи мобільні телефони та інші матеріальні цінності здобуті в результаті вчинень кримінальних правопорушень на території м. Дніпро.

23.04.2019 року було отримано ухвалу Жовтневого РС м.Дніпропетровська справа №201/4417/19 провадження №1-кс/201/2499/2019 в котрій суд надав дозвіл на проведенні обшуку у приміщенні ломбарду котрий розташований за адресою АДРЕСА_6 .

14.05.2019 року в період часу з 18.13 години до 19.42 години було проведено обшук в ломбарді «Наше діло» котрий розташований за адресою АДРЕСА_6 в ході котрого було виявлено та вилучено:

1) Перфоратор «Bosch PSB50»

2) Договір надання фінансового кредиту №АР21810

3) Перфоратор «Bosch PBH 2100he»

4) Договір надання фінансового кредиту №АР21781

5)Ноутбук Asus R540n із зарядним пристроєм

6) Договір АР21651.
На підставі викладеного слідчий просив накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.
Слідчий клопотання підтримав з підстав зазначених в останньому, просив розглянути без його участі та засобів технічної фіксації.
Від директора та представника Повного товариства «Ломбард «Наше Діло» надійшла заява про розгляд клопотання слідчого без їх участі, проти задоволення клопотання заперечують, просили відмовити в його задоволенні. При цьому надали письмові заперечення.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів по кримінальному провадженню.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Приписами ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до абз.1 ч.1, 2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Дослідивши матеріали клопотання, суддя вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки слідчим та прокурором не зазначено, які ознаки речового доказу має вилучене майно, а тільки зазначено, що є розумні підозри вважати, що воно є доказом, не доведено можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні та не доведено наявності ризиків його приховування, псування, знищення, передачі, а дані, викладені у клопотанні, дають підстави для висновку, що вилучене в ході обшуку майно не відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст.167 КПК України, а тому не вбачається необхідності накладання арешту на зазначене майно.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , відмовити.

Строк оскарження ухвали п`ять днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1