Справа № 202/1843/15-к
№1/202/1/2019
УХВАЛА
Іменем України

09 грудня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

адвокатів- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі кримінальну справу за обвинуваченням:

- ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинську, громадянина України, працюючого адвокатом, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, мешкаючого в АДРЕСА_1 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.3 ст. 27,п.п. 1, 6, 9, 11,13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, ч.3 ст.27 ч. 4 ст. 146; ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 189; ч.3 ст.27, ч.4 ст. 190; ч.3 ст.27, ч. ст. 358; ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 358; ч.2 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України,

- ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого в 2005 році за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки, 2006 року за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки, мешкаючого в АДРЕСА_2 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; п.п. 1, 6, 9, 11, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч.43 ст. 189; ч.3 ст. 146; ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358; ч.3 ст.358 КК України,

- ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Молодіжне Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, мешкаючого в АДРЕСА_3 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; п.п. 1, 6, 9, 11, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 190 КК України,

- ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, мешкаючого в АДРЕСА_4 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; п.п. 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115; ч.32 ст. 146, ; ч.4 ст. 189; ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358; ч.3 ст.358 КК України,

- ОСОБА_15 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Дніпропетровську, громадянки України, незаміжньої, з вищою освітою, працює приватним підприємцем, раніше не судимої, мешкаючої в АДРЕСА_5 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; ч.4 ст. 189; ч.3 ст. 146; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України,

- ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Дніпропетровську, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну дитину, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, мешкаючого в АДРЕСА_6 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 190 КК України,

- ОСОБА_17 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в Дніпропетровській області, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, мешкаючого в АДРЕСА_7 , в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358; ч.3 ст. 358; ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудним ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 24.12.2019 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свою позицію мотивує тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим процесуальним законодавством.
Захисники та підсудні заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на тривале, поза розумні строки, знаходження підсудних під вартою, на відсутність ризиків.
Суд заслухавши прокурора, сторону захисту, підсудних, вважає, що при неодноразовому продовжені запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому суд зазначав,що ризик переховування підсудних від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудним, є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків у підсудних відсутній, оскілька частина з них вже допитана, показання інших оголошено судом в порядку, передбаченому ст. 301 КПК 1960 року, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому суд зазначає, що ризики значно зменшились. Але на час розгляду цього клопотання суд вважає, що обмеження прав і свобод виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.

При цьому, обговорюючи можливість застосування щодо зазначених підсудних більш м`якого запобіжного заходу суд розуміє, що санкції статей кримінального кодексу, за якими підсудні звинувачуються, передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тому тяжкість пред`явленого обвинувачення і можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін або довічне позбавлення волі дають підстави вважати, що підсудні ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 можуть переховуватись від суду. У той же час обраний запобіжний захід є гарантією виконання підсудними процесуальних обов`язків.

Продовжуючи запобіжний захід суд, поряд із зазначеними вище обставинами, ризиком можливістю скоєння інших злочинів, враховує і поведінку підсудних під час судових засідань, які навмисно затягують розгляд справи.

Тридцять шість заяв про відвід, неявка захисників, відмови підсудних виходити із камери, скарги на здоров`я, які не підтверджуються об`єктивними медичними даними. Все це «приклади» використання процесуальних можливостей захисту для затягування справи. Так звані процесуальні диверсії. Очевидно, що власне правосуддю така поведінка явно шкодить.
Підсудні ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за непокору розпорядженням головуючого, загалом 11 разів видалялися із залу суду.

Підсудні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 неодноразово висловлювалися нецензурними словами, підсудний ОСОБА_13 висловлював погрози на адресу учасників кримінального провадження, підсудний ОСОБА_18 намагався виламати стіну в приміщені для утримання арештованих в залі суду.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 17 жовтня 2019 року констатовано надмірну тривалість кримінального провадження щодо ОСОБА_11 .. Суд розуміє, що підсудні тривалий час перебувають під вартою і по справі не прийнято рішення, проте тривалий розгляд справи зумовлено причинами незалежними від суду: заміна колегії суддів, неявка потерпілих, свідків, адвокатів, в тому числі і з-за хвороби, поведінкою підсудних, які з будь-якого незадоволеного судом їх клопотанням заявляють відводи суду, прокурору, секретарю судового засідання, що позбавляє суд можливості розглядати справу по суті.

Кримінально процесуальним кодексому 1960 року не передбачено продовження запобіжного заходу на стадії розгляду справи судом, однак з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне розглянути дане питання на стадії судового розгляду справи, та з урахуванням складності справи продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шість місяців.

Керуючись ст. 274 КПК України (1960 року) суд,

У х в а л и в :

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підсудних ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до 08.06.2020 року, включно.

Клопотання захисників, обвинувачених про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2