Справа № 161/3459/17 Провадження №11-кп/802/195/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2, ч.3 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Зазначеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцька Волинської області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, приватний підприємець, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий 14 травня 2014 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень;
визнаний винним та засуджений за:
ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття 3 роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
До набрання вироку законної сили обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме: 1) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, та стягнуто з останнього в користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 235 941 гривень, а в частині відшкодування моральної шкоди позов залишений без розгляду; та повністю задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4000 гривень, а в частині відшкодування моральної шкоди даний позов залишений без розгляду.
Оскаржуваним вироком вирішено долю речових доказів.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 25 березня 2014 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, будучи того ж дня повідомленим про підозру за вчинення аналогічних злочинів, заволодів коштами потерпілого в сумі 7000 грн., чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Він же, 12 травня 2014 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, в будинку АДРЕСА_2 , повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , повідомивши завідомо неправдиві відомості про необхідність коштів для зняття з реєстрації транспортного засобу, що фактично не відповідало дійсності, під приводом позики коштів на проведення реєстраційних дій, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілої в сумі 2 500 грн., чим завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
В другій декаді травня 2014 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , повідомивши завідомо неправдиві відомості про смерть близького родича діда ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що фактично не відповідало дійсності, під приводом позики коштів на похорони останнього, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів грошовими коштами потерпілої у сумі 1500 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_10 на вказану суму.
Крім того, він же, в кінці травня 2014 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , повідомивши завідомо неправдиві відомості про переоформлення документів на транспортний засіб, що фактично не відповідало дійсності, під приводом позики, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів грошовими коштами потерпілої у сумі 2 000 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_10 на вказану суму.
На початку червня 2014 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , під приводом позики для необхідності сплати штрафу згідно вироку Луцького міськрайонного суду від 14 травня 2014 року, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів грошовими коштами потерпілої у сумі 3000 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_10 на вказану суму.
Крім того, він же, у червні 2014 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , під приводом позики коштів, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів грошовими коштами потерпілої у сумі 3000 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_10 на вказану суму.
Крім того, він же, 13 листопада 2014 року, точного часу не встановлено, перебуваючи в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілого в сумі 1000 грн., чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, він же, 04 березня 2015 року, в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики для переоформлення документів на транспортний засіб, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілого в сумі 2300 грн., чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, він же, 25 березня 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілого в сумі 157500 грн., чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди у великих розмірах, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, він же, 16 червня 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілого в сумі 7 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України на день вчинення злочину становило 150141,6 грн., чим завдав ОСОБА_11 значної шкоди, що в 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, він же, 04 вересня 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, в офісі ПП «Світ подорожей», за адресою м. Луцьк, просп. Перемоги, 15, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , під приводом позики на переоформлення документів на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_1 на ім`я потерпілого, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, заволодів коштами потерпілого в сумі 2000 грн., чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погодившись з цим вироком суду, представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, у яких просять апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду, ухваливши свій вирок.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах потерпілих та прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, оскаржують вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просять апеляційний суд своїм вироком призначити покарання в межах санкції ч.2 і ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, відповідно 6 та 5 років, оскільки ОСОБА_7 своєї вини не визнав, завданих збитків не відшкодував у зв`язку з чим його виправлення без ізоляції від суспільства неможливе.
Захисник ОСОБА_8 оскаржує цей вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На підтвердження своїх апеляційних вимог зазначає, що між обвинуваченим та потерпілим склалися цивільно-правовові відносини, у яких не вбачається ознак злочинів. Просить суд закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.190 КК України.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого і його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали, заперечили щодо задоволення скарг сторони обвинувачення, думку прокурора, представника потерпілих, які кожен, зокрема, виступили на підтримання своїх апеляційних скарг та заперечили скаргу захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Винуватість ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненими повторно та у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненими повторно, у великих розмірах, стверджується наступними доказами.
В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 показав, що протягом 2014-2015 років неодноразово позичав ОСОБА_7 гроші виключно для його власних потреб, а саме: 25.03.2014 року 7000 гривень на закупівлю моторного мастила для розливу його у ємкість меншого літражу, 13.11.2014 року 1000 гривень на рекламну продукцію, 04.03.2015 року 2300 гривень на прохання ОСОБА_7 для повернення документів з-під застави, 25.03.2015 року 157 500 гривень для переобладнання праворульного автомобіля, 16.06.2015 року 7000 доларів США для переоформлення та продажу автомобіля, оскільки був впевнений, що ОСОБА_7 насправді має автомобіль, 04.09.2015 року 2000 гривень. Категорично ствердив, що між ним та ОСОБА_7 не було спільного бізнесу та фінансових справ.
Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що познайомилася із ОСОБА_7 у 2014 року. На його неодноразові прохання, вона позичила йому гроші, спершу 2500 гривень для переоформлення автомобіля, пізніше через декілька днів він попросив 1500 гривень на похорони дідуся. Однак, через півроку вона дізналася, що ОСОБА_7 її обдурив, так як дідусь живий. Впродовж 2 місяців позичала йому гроші. Він говорив, що у нього є машина, коли він її продасть, відразу віддасть гроші. Просив ще 5 тисяч, вона дала йому лише 2 тисячі, все що мала для купівлі автомобіля «Мерседес», оскільки він напередодні показав договір на купівлю автомобіля. Після суду, де він був обвинувачений, вона запропонувала йому позичити 3000 гривень на оплату штрафу. В подальшому, ОСОБА_7 попросив ще 3 тисячі гривень для колишньої дружини, співмешканець якої йому погрожував. ОСОБА_7 обіцяв повернути позичені грошові кошти, оскільки запевняв, що має дохід, так як на ринку «Варшавський» він має контейнер, де торгує запчастинами, ще отримував кошти від адвокатської контори на пр. Перемоги. В липні минулого року, коли вона надала йому останні гроші, він зник на 2 місяці. В загальному вона позичила йому 12000 гривень, які знімала із кредитного рахунку. ОСОБА_7 повернув спершу 4000 гривень, і 8000 гривень згодом через знайомих. Однак, на даний час він винний 4 тисячі гривень за нарахування відсотків банку. Позичала йому гроші, бо вони мали особисті стосунки та довіряла ОСОБА_7 . Він при отриманні грошей не писав розписок, однак пізніше написав розписку про повернення усіх позичених грошових коштів, тому вона записувала їх телефонні розмови на диктофон для гарантії повернення ним грошових коштів.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_15 позичив у її близької подруги ОСОБА_16 близько 15000 гривень і не віддав. Позичав з різних причин, то на похорони дідуся, то на облік транспортного засобу. Одного разу, вона стала свідком розмови ОСОБА_10 із ОСОБА_7 по телефону, подруга дзвонила до нього і питала, коли він поверне борг. Він написав розписку про повернення грошей, однак в результаті нічого не віддав. Подруга позичала гроші, які знімала із кредитної карти.
Заявами потерпілих ОСОБА_10 від 14.07.2015 року та ОСОБА_11 від 13.01.2016 року про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення;
Протоколом огляду від 13.01.2017 року, розписки ОСОБА_7 датованої 15.05.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 бере борг грошові кошти у ОСОБА_10 .
Протоколом огляду оптичного диску із аудіофайлами розмов ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від 16.01.2017 року.
Протоколом огляду предметів від 21.01.2017 року, а саме розписок ОСОБА_7 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 бере борг грошові кошти у ОСОБА_11 .
З врахуванням наведеного, місцевий суд, оцінивши зібрані на досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.
З такими висновками суду погоджується й апеляційний суд.
Крім того є безпідставними доводи захисника про те, що ОСОБА_17 та ОСОБА_7 пов`язані спільним бізнесом, оскільки в судовому засіданні, сам потерпілий ОСОБА_17 заперечив дану обставину.
Відповідно до примітки до ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_7 судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2014 року за ч.1, ч.2 ст.190 КК України за злочини вчинені ним у 2013 році, тому твердження захисника про відсутність у діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, у епізоді від 25.03.2014 року, є безпідставними.

Доводи сторони захисту щодо наявності цивільно-правових відносин колегія суддів вважає безпідставними оскільки було встановлено що наявні розписки про отримання коштів у потерпілих писалися обвинувачем на їх вимоги і тому суд апеляційної інстанції наявність їх вважає як спосіб отримання коштів ОСОБА_7 у ОСОБА_10 та ОСОБА_17 на протязі зазначеного періоду.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких, особи обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання, працює, проте вчинив ряд умисних корисливих злочинів, не судимий, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, свою вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, завдані збитки потерпілим повністю не відшкодував, враховано судом першої інстанції і поведінку обвинуваченого під час судового слідства.
Враховано судом і позицію потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виключно суворого покарання.
Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, враховано також інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, у тому числі й ті, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах апелянти.
Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і обрав йому покарання в межах санкції ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, яке, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким чи суворим.
Таким чином, підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах представника потерпілих, захисника та прокурора, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: