Справа № 739/1437/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/691/19
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000276 від 20 серпня 2018 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше шість разів судимого Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області, останній раз 13 листопада 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 та ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, який звільнився по відбуттю строку покарання 12 серпня 2018 року,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених. 1 ст. 125,ч. 1 ст. 162, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за:

- ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт;

- ч. 1 ст. 162 КК України до 1 року обмеження волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання обчислюється з моменту затримання з 27 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 572 гривні процесуальних витрат. Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що

1) 20 серпня 2018 року, близько 10 год., ОСОБА_6 прибув до господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_10 на праві приватної власності. Переслідуючи мету викрадення алкогольного напою та усвідомлюючи, що своїми умисними діями він порушує право особи на недоторканість житла, гарантованого ст. 30 Конституції України, без дозволу та всупереч волі власника, умисно, шляхом витягування віконного скла, незаконно проник до спальної кімнати будинку, де о 10 год. 03 хв. 20 серпня 2018 року був виявлений ОСОБА_10 та його неповнолітнім сином ОСОБА_11 .

2) 21 серпня 2018 року, близько 11 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу магазину «Продукти», за адресою: вул. Успенська, 25 в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно та повторно, шляхом вільного доступу, викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон «Самсунг» моделі SII І9100 з карткою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 925 грн.

3) 24 серпня 2018 року, близько 10 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вул. Успенській в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, поблизу будинку 25 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, умисно, своєю головою наніс один удар в обличчя ОСОБА_13 , який стояв навпроти нього, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці чола, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 115 від 29.08.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

4) 14 вересня 2018 року,близько 10 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на тротуарній доріжці, яка веде до пішохідних мостів через рів біля будинку № 24 по вул. Зеленій в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, підійшов до ОСОБА_13 та з правої кишені штанів останнього, шляхом ривка, відкрито викрав гроші в сумі 50 грн, належні ОСОБА_14 , після чого, незважаючи на вимоги потерпілого повернути викрадене, втік з місця події.

5) 20 вересня 2018 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 , переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно та повторно, через незамкнені вхідні двері, проник до будинку ОСОБА_15 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звідки з сумочки, яка знаходилась у першій кімнаті будинку, таємно викрав гроші в сумі 400 грн, належні власниці, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 просить вирок суду змінити, закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, за відсутністю в діях останнього складу інкримінованого злочину; перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення до житла на ч. 2 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою повторності. За сукупністю злочинів визначити ОСОБА_6 покарання, що не перевищуватиме термін 2 роки позбавлення волі.

Аргументує тим, що за епізодом грабежу, судом у вироку не визначено, які саме конкретні дії обвинуваченого дають підстави кваліфікувати його дії за ст. 186 КК України. Ривок грошової купюри в даному обвинуваченні є нечітким визначенням дій ОСОБА_6 , оскілки є незрозумілим, чи обвинувачений засунув руку в кишеню та схопив купюру, чи схопив купюру частина якої виглядала з кишені. На думку захисника, формулювання об`єктивної сторони потребує більш детального, конкретного та зрозумілого опису діяння обвинуваченого.

Суд, на порушення вимог ч. 2 ст. 9, ст. 94 КПК України, не надав оцінки суперечностям, наявним у показаннях обвинуваченого та потерпілого, який не зміг пояснити, яким чином грошова купюра опинилася у руках ОСОБА_6 , чи він її вихопив разом з пачкою цигарок, чи вона дійсно випала, як на це вказував обвинувачений.

Апелянт звертає увагу на відсутність обґрунтування належності та допустимості інших доказів у кримінальному провадженні, зокрема «слідчих експериментів», які за своєю суттю є показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_17 , що зафіксовані за допомогою засобів відео зйомки.

У розумінні ст. 240 КПК України, слідчі експерименти проводяться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проводяться необхідні досліди чи випробування. З наявних же відеозаписів убачається, що під час проведення «слідчих експериментів» відсутнє відтворення механізму «ривка» грошової купюри обвинуваченим, а міститься лише запис показань учасників кримінального провадження.

На думку апелянта, виходячи з нечіткого та неконкретного формулювання об`єктивної сторони злочину, пояснень самого обвинуваченого, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України є недоведеною, у зв`язку з чим справа у цій частині підлягає закриттю.

При кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України дій ОСОБА_6 по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_15 , судом надана невірна правова оцінка діям обвинуваченого, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений того дня працював найманим працівником у потерпілої та неодноразово заходив до будинку, а тому цілковито на законних підставах зайшов до приміщення будинку і того разу. Заходив він до будинку без мети на вчинення злочину, а умисел на викрадення грошових коштів у нього виник лише після того, як він зайшов до приміщення та побачив сумку потерпілої, у якій, як він достеменно знав, знаходились гроші.

Стверджує про те, що саме за умови встановлення факту законного перебування обвинуваченого 20 вересня 2018 року на території домоволодіння ОСОБА_15 з можливістю входження до будинку, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України.

За будь-яких обставин вважає, що судом призначена занадто сувора міра покарання його підзахисну. При певній кількості епізодів ОСОБА_6 вчиняв дрібні злочини, в тому числі спрямовані на заволодіння чужим майном в невеликих розмірах, а тому строк покарання повинен бути знижений до 2 років позбавлення волі.

Прокурор в апеляційній скарзі просить про скасування вироку через м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України до 6 місяців арешту, за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Мотивує тим, що визначаючи строк покарання за сукупністю злочинів, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, часткове визнання останнім своєї вини, відсутність каяття, минулі шість судимостей за вчинення умисних корисливих злочинів, посередні характеристики за місцем проживання, відсутність роботи та систематичне вживання алкогольних напоїв.

На думку прокурора, призначене ОСОБА_6 покарання, з урахуванням двох обтяжуючих обставин, є невиправдано м`яким, не співрозмірним з тяжкістю злочинів та не відповідає особі винного.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який не погодився з апеляційною скаргою захисника та підтримав апеляційну скаргу про посилення покарання шляхом часткового складання покарань, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення.

З об`єктивної сторони грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Судом установлено, що злочин по заволодінню коштами потерпілого ОСОБА_13 був вчинений ОСОБА_6 на тротуарній доріжці по вул. Зеленій в м. Новгород-Сіверський, в громадському місці, в денний час.

Версія обвинуваченого ОСОБА_6 , що гроші випали з кишені потерпілого на землю і він їх підняв, спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який суду пояснив, що після спільного з обвинуваченим розпиття спиртних напоїв вирішив піти, коли йшов до пішохідного мосту його наздогнав ОСОБА_6 та попросив закурити, він не бажав його пригощати і відмовив, на що останній, побачивши, що з карману стирчить пачка цигарок, вирвав її разом з купюрою 50 гривень. Після цього ОСОБА_6 почав тікати, він кричав йому щоб той повернув гроші, але останній не зупинився, він намагався його наздогнати але не зміг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З переглянутих відеозаписів слідчих експериментів убачається, що слідчим вимоги закону виконані у повному обсязі. Зокрема, відтворено обстановку події 14 вересня 2018 року, потерпілий вказав місце де вони зустрілись зі свідком та обвинуваченим, де він пригощав їх алкогольними напоями, де вони палили цигарки, в якій бік та по якій вулиці він пішов, де саме ОСОБА_6 його наздогнав, за допомогою статиста показав, яким чином обвинувачений у нього з кишені вихопив пачку цигарок та грошову купюру номіналом 50 гривень, куди потім втік.

Під час слідчого експерименту потерпілий зазначив, що на його вимогу повернути речі, ОСОБА_6 дістав з пачки цигарку, а пачку кинув на землю, а на вимогу повернути гроші не відреагував та втік.

Від грабежу поєднаного з насильством, відрізняється так званий грабіж ривок, при якому винний застосовує певні зусилля, щоб вирвати у потерпілого майно. Наприклад, вирвав у потерпілого з рук сумку, зірвав з голови шапку або як у даному випадку, висмикнув з кишені штанів пачку цигарок з грошима і незважаючи на крики потерпілого, втік з місця відкритого викрадення майна.

Аргументи захисника про неконкретне обвинувачення в частині пограбування потерпілого ОСОБА_13 , є позицією захисту щоб пом`якшити покарання і спростовуються змістом пред`явленого обвинувачення та обставинами грабежу, вчиненого повторно, які були встановлені під час судового розгляду.

А саме, за обвинуваченням, визнаним судом доведеним, ОСОБА_6 , шляхом ривка з правої кишені штанів потерпілого ОСОБА_13 відкрито викрав гроші в сумі 50 грн., після чого, незважаючи на вимоги потерпілого повернути викрадене, втік.

Момент заволодіння грошима детально з`ясовувався під час досудового розслідування та в ході судового розгляду і суд вірно зазначив у вироку, що ОСОБА_6 шляхом ривка з кишені потерпілого заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 . Не дістав з кишені, а різким рухом витяг з правої кишені штанів пачку цигарок і разом з нею грошову купюру, що і є «ривком».

З урахуванням непогашених судимостей ОСОБА_6 за злочини проти власності, його дії вірно розцінені як грабіж вчинений повторно та кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність кваліфікуючої ознаки проникнення у житло по епізоду крадіжки грошей потерпілої ОСОБА_15 , також не знайшли свого підтвердження.

Не можуть вважатися такими, що проникли в приміщення чи сховище, ті особи, які в цих приміщеннях працюють (сторожі, підсобні робітники, вантажники), якщо вони вчинили викрадення під час роботи.

У приміщенні будинку потерпілої ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_6 не працював, а отже не мав самовільно без дозволу потерпілої заходити у будинок.

З показань свідка ОСОБА_18 убачається, що він разом з ОСОБА_6 працювали у потерпілої на городі, допомагали по господарству. ОСОБА_6 під приводом проведення оплати за виконану роботу пішов у будинок, а коли повернувся, повідомив, що ОСОБА_15 немає у будинку, а тому є можливість за відсутності потерпілої проникнути у будинок, подивитись та здійснити крадіжку.

Свідок на таку пропозицію не погодився, після чого ОСОБА_6 самостійно пішов у будинок, а повернувшись повідомив, що викрав із сумки потерпілої гроші в сумі 400 грн.

З протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_6 без дозволу потерпілої ОСОБА_15 проник у будинок з метою вчинення крадіжки.

Під проникненням у житло розуміють незаконне вторгнення будь-яким способом із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання. Обов`язковою ознакою проникнення є відсутність права у особи перебувати в місці, де знаходиться майно.

Обвинувачений ОСОБА_6 працював у потерпілої на городі, а не в будинку, куди проник з метою викрадення майна, про що повідомив свідка ОСОБА_18 , який не поділяв його намірів, а тому в діях ОСОБА_6 по епізоду крадіжки 400 грн. у потерпілої ОСОБА_15 присутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло, його дії правильно розцінені судом як злочин, передбачений ч. 3 ст.185 КК України.

Усі заперечення проти обвинувачення сторони захисту ретельно перевірялися районним судом і спростовані зібраними по справі доказами. Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів, колегія суддів не вбачає.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 вчинив 5 епізодів злочинів, у вчиненні трьох злочинів повністю визнав свою провину та у вчиненому щиро розкаявся. За місцем відбуття покарання обвинувачений характеризується посередньо, після звільнення з місць позбавлення волі фактично відразу продовжив злочинну діяльність. Суми викраденого майна невеликі, потерпілі на суворій мірі покарання не наполягали.

Прокурор, який брав участь в судовому розгляді в суді першої інстанції запропонував саме таке покарання, як призначив суд за кожний злочин окремо і за сукупністю злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор не переконав колегію суддів, що збільшення міри покарання на один рік сприятиме виправленню обвинуваченого, який не має можливості працевлаштуватися, родини, яка б підтримала його та допомогла адаптуватися до звичного життя, суми викраденого майна є незначними для потерпілих, мобільний телефон та 50 грн. повернуті потерпілим.

Отже, характер вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжких злочинів, обставини їх вчинення, характеристика винного, його соціальне становище та негативні соціальні схильності, вказують на те, що судом першої інстанції обране покарання у виді реального позбавлення волі на чотири роки шість місяців, яке відповідає суспільній небезпеці вчинених злочинів та особі обвинуваченого і підстав для збільшення строку покарання на один рік, по справі не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21