Справа № 629/256/15-к
Номер провадження 1-р/629/10/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова Харківської області заяву засудженого ОСОБА_3 про роз`яснення вироку суду, -

встановив:

За попереднім вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.01.2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок суду набрав законної сили 28.02.2015 року.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 29.11.2014 року.

До набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_3 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після набрання вироком законної сили, ОСОБА_3 відбуває покарання у Первомайській виправній колонії УДПтС України в Харківській області (№117).

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.186 ч.2,115 ч.1,15 ч.2-115 ч.2 п.13, 70 ч.ч.1,4 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з 29.11.2014 року, згідно протоколу затримання №0088/86 від 29.11.2014 року.

ОСОБА_3 зараховано в рахунок відбуття покарання термін тримання під вартою з 29.11.2014 року відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

Вирок суду набрав законної сили 26.02.2017 року.

Згідно ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України зі змінами внесеними Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою від 22.03.2017 року щодо роз`яснення вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2017 року ОСОБА_3 підлягав зарахуванню строк тримання під вартою з 29.11.2014 року по 28.01.2015 року, у строк відбуття покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену в Постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (у справі №130/1001/17 провадження №51-7588км18 від 13.02.2019 року) «з урахуванням постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №180/746/16-к), при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, положення ч.1 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону №2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин, за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Поряд з цим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.08.2018 року (справа №663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.

Виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 434-1 - 434-2 КПК і статей 13,36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.»

З огляду на викладене, у даному випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №180/746/16-к), а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року (справа №663/537/17).

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та день слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Частинами 1 і 2 статті 380 КПК України передбачено, що якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Виходячи із вимог ст.380 КПК України, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення так само, які і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Суд може лише змінивши форму викладення, більш повно, чітко і зрозуміло навести ті частини рішення, що породжують певні труднощі для однозначного його сприйняття.

Суд дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для роз`яснення вироку суду від 26.01.2017 року в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто підлягає зарахуванню строк його тримання під вартою у період з 29.11.2014 року по дату набрання вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2017 року законної сили тобто до 26.02.2017 року.

Керуючись ст.374,380 КПК України, -

ухвалив:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , задовольнити.

Роз`яснити, що вироком колегії суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2017 року ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання, строк тримання під вартою з дати його затримання по дату набрання вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2017 року законної сили тобто з 29.11.2014 року до 26.02.2017 року, які підлягають зарахуванню у строк відбуття покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення та учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1