ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/235/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2531/19 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст.185, 345 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 08 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду, у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 18 03 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16 серпня 2011 року Люботинським міським судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;

-28 травня 2013 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.186 КК України в силу ст.ст.70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-28 квітня 2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України на підставі ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного майна;

-04 жовтня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.5 ст.185, ч.5 ст.186, ч.4 ст.187 КК України на підставі ст.70 КК України до 9 років 5 місяців позбавлення з конфіскацією майна, звільненого 14.11.2017 по відбуттю строку покарання;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК Українич.3 ст.345 КК України, і призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, за ч.3 ст.345 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено йому остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто 19 січня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати експертиз №138 від 30.01.2018 у сумі 1430,00 грн та №126х від 20.02.2018 у сумі 572,00 грн.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

17 січня 2018 року ОСОБА_7 , в період часу з 07 год. 30 хв. по 16 год. 00 хв., знаходячись поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 : мобільний телефон TM «Samsung GT-E1182», вартістю 350,00 грн; мобільний телефон «Alkatel ОТ-203С», вартістю 400,00 грн; мобільний телефон «Nokia Х202», вартістю 390,00 грн; ніж сувенірний з довжиною леза 9 см, вартістю 45,00 грн; ніж сувенірний ТМ «Копстіл» вартістю 74,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1259,00 грн.

Крім того, у січні 2018 року, ОСОБА_7 з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (матеріали у відношенні яких були виділені в окреме провадження та розглянуті по суті) вступили у злочинну змову. Реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 19.01.2017 року, в період з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., приїхали до с. Губарівка Богодухівського району Харківської області. Знаходячись поруч із домоволодінням АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 увійшли на територію домоволодіння, де ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 через відкрите вікно проникли в середину домоволодіння. З метою реалізації злочинного умислу групи, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , таємно викрали чуже майно, а саме: гроші в сумі 4244,00 гривні, жіночий браслет із металу сірого кольору, вартістю 170,00 гривень, чохол для мобільного телефону із шкіри чорного кольору, вартістю 120,00 гривень, шубу з натурального хутра чорного кольору торгівельної марки «Jadepark QY168 Collection the fashionable popular fashion wear», вартістю 2500,00 гривень, сумку для ноутбуку з синтетичного матеріалу чорного кольору торгівельної марки «Case Logic», вартістю 360,00 гривень, ноутбук торгівельної марки «Lenovo» модель G500 з блоком живлення, вартістю 6200,00 гривень, мобільний телефон торгівельної марки «Nokia5530» (imei НОМЕР_1 ), вартістю 400,00 гривень, мобільний телефон торгівельної марки «Samsung GT-C 3560» (imei НОМЕР_2 ), вартістю 350,00 гривень, SІМ-картку від стартового пакету оператора телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 25,00 гривень, декоративну булавку, вироблену з металу жовтого кольору, оздоблену вставками з камінців та підвісками у вигляді літер, вартістю 35,00 гривень, підвіску у вигляді хрестика, вироблену з металу білого кольору, вартістю 25,00 гривень, ланцюжок з металу сірого кольору, вартістю 70,00 гривень, годинник торгової марки «LCD QUARTZ» із металу жовтого кольору, корпус якого шарнірним механізмом з`єднаний з металевим браслетом, вартістю 75,00 гривень, годинник торгової марки «QQ Quartz Water Resist 5 Ваг» моделі A3 74-202 WLP, вартістю 375,00 гривень, годинник із металу жовтого кольору торгівельної марки «GENUINE LEATHER», оздоблений шкіряним ременем та надписом «Від голови Державного агентства лісових ресурсів України», вартістю 1050,00 гривень, мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» модель «GT-S5611» (імеі НОМЕР_4 ), в корпусі чорного кольору, вартістю 500,00 гривень, карту пам`яті торгівельної марки «HC» MicroSD об`ємом пам`яті 4Gb, вартістю 140,00 гривень, шнурок із полімерного матеріалу чорного кольору загальною довжиною 34 см із замком типу «карабін», виконаним із металу білого кольору, вартістю 40,00 гривень, пам`ятний знак у виді зірки, на якій мається штампований герб Радянського Союзу, бюст чоловіка та напис «Отличник Погранвойск», що матеріальної цінності не має, а всього на загальну суму 16697,00 гривень, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 19 січня 2018 року в період з 11:00 години до 12:00 години, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за попередньою змовою і в групі між собою таємно викрали майно ОСОБА_14 із будинку АДРЕСА_3 , та намагались втекти на автомобілі «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_15 , який був необізнаний про їхню злочинну діяльність. Приблизно о 13 годині того ж дня, під час здійснення заходів, спрямованих на розкриття вищевказаного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вказаний автомобіль в якому знаходились ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поблизу будинку №81 по вул.Пушкіна в м.Богодухів Харківської області був зупинений групою патрулювання Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області у складі поліцейських СРПП ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Під час опитування щодо цілей та маршруту поїздки, який проводив поліцейський СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , не бажаючи підкоритись законним вимогам співробітників поліції, спробував втекти. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_19 , його затримання та доставки до правоохоронного органу, поліцейський СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 почав переслідування останнього. Коли ОСОБА_13 забіг у двір кафе «Апріорі», яке розташоване за адресою: Харківська область, Богодухівський район, м.Богодухів, вул.Пушкіна, 73-А, ОСОБА_20 наздогнав його та, з метою зупинки, вдарив жезлом у спину, від чого той упав на землю обличчям вниз та потім встиг перевернутися на спину.
ОСОБА_13 , розуміючи, що внаслідок фізичної переваги поліцейського він не може протистояти ОСОБА_21 , вирішив нанести останньому тілесні ушкодження. При цьому, ОСОБА_13 усвідомлював, що ОСОБА_20 є співробітником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків (знаходився у форменому одязі). Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 дістав з-під одягу ніж, який мав при собі, та умисно наніс ОСОБА_21 один удар ножем в область живота. Від отриманого поранення ОСОБА_20 припинив переслідування, зупинився, розвернувся та пішов до поліцейського ОСОБА_17 , а ОСОБА_7 зрозумівши, що спричинив тілесне ушкодження поліцейському, викинув ніж на землю та втік з місця події. Злочинними діями ОСОБА_19 потерпілому ОСОБА_21 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №17-БГ/18 від 26.01.2018 заподіяно колото-різане поранення передньої черевної стінки, з підшкірною гематомою, проникаюче в черевну порожнину з множинними пошкодженнями тонкої кишки та її брижі, що ускладнилось крововиливом в черевну порожнину. По ступеню тяжкості вказане тілесне ушкодження кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою загрози для життя (п.2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд з необґрунтованих підстав не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки щодо винуватості обвинуваченого, не дослідив всі докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Просить призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

На думку апелянта, судом не вказані мотиви зміни обвинувачення та докази встановлених судом обставин.

Також зазначає, що судом при перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 зі ст.348 на ч.3 ст.345 КК України враховані свідчення останнього надані під час судового розгляду, проте, не враховані та не в повній мірі відображені у вироку висновки судово - медичної експертизи потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, вважає покарання надто суворим та просить пом`якшити йому покарання, призначивши 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначив, що він не мав прямого умислу на вбивство робітника поліції, злочин скоїв в стані сильного душевного хвилювання за своє життя. Також зазначає, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме: цивільну дружину, двоє неповнолітніх дітей, батьків, братів та сестер та має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі. Проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Захисник також підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просила їх задовольнити, проти задоволення апеляційних вимог прокурора заперечувала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину.Суд слушно дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням в житло, інше приміщення чи сховище, що завдала значної шкоди потерпілому.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ч.1 ст.404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Крім того в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.348 КК України, визнав частково, оскільки не згоден з кваліфікацією його дій, вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ст.345 КК України, так як умислу на вбивство працівника правоохоронного органу у нього не було.
Також обвинувачений, надаючи показання, зазначив, що після вчинення крадіжки в с.Губарівка Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на автомобілі «ВАЗ-2105» р/н НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_15 переміщувалися в напрямку м.Харкова та були зупинені поліцейськими ОСОБА_22 та ОСОБА_17 . На вимогу останнього водій та пасажири вийшли з автомобіля, після того як ОСОБА_17 промовив слова «це вони…», ОСОБА_13 вирішив тікати з місця зупинки та побіг по вулиці, а ОСОБА_22 почав його переслідувати. Через декілька десятків метрів поліцейський догнав ОСОБА_19 та вдарив жезлом по спині, від чого обвинувачений впав на землю обличчям, швидко розвернувся на спину, проте ОСОБА_22 почав застосовувати фізичну силу. У ОСОБА_19 в рукаві куртки знаходився ніж, яким він відкривав вікно у с. Губарівка, який опинився в руці обвинуваченого. ОСОБА_13 відштовхуючи поліцейського ОСОБА_22 наніс йому один удар в область живота, після чого останній зупинився та перестав переслідувати обвинуваченого. ОСОБА_13 зрозумів, що наніс удар ножем, одразу викинув його на землю, так як ОСОБА_22 розвернувся та пішов до ОСОБА_17 , ОСОБА_13 втік з місця події.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.348 КК України, а саме замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , дослідивши в порядку ст.358 КПК України документи, які надані прокурором та містяться в матеріалах кримінального провадження, дослідивши в порядку ст.357 КПК України речовий доказ, суд з урахуванням положень ч.3 ст.337 КПК України дійшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.345 КК України.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. У контексті наведеного вище прикладу умисне нанесення лише одного удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя з огляду на його локалізацію та поведінку підсудного після вчинення злочину. Зокрема, нанесення одного удару ножем саме у життєво-важливий орган людини грудну клітку, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому та забороною іншим особам викликати для нього швидку медичну допомогу, обґрунтовано оцінено судом як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 14 листопада 2018 року (справа №753/19690/14-к, провадження №51-3425км18) зазначив, що кримінальна відповідальність за ст.348 КК України настає за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку. Тобто, злочин, передбачений ст.348 КК України, з об`єктивної сторони має місце лише тоді, коли посягання на зазначених осіб вчинено у зв`язку з їх службовою діяльністю або громадською діяльністю щодо охорони громадського порядку і державного кордону. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Як вбачається з досліджених судом доказів, ОСОБА_7 наміру вбивати працівника правоохоронного органу не мав, наніс один удар ножем з метою втечі від працівників поліції. Після того, як його наздогнав потерпілий, вдарив ножем в живіт, не передбачаючи настання смертельних наслідків.
Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.348 КК України, полягає у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, тобто в умисному вбивстві або замаху на умисне вбивство працівника правоохоронного органу під час виконання останнім службових обов`язків.
При цьому, суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Критерієм розмежування складів зазначених злочинів, передбачених ст.348 КК України та відповідною частиною ст.345 КК України є суб`єктивна сторона, тобто ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. У разі замаху на вбивство працівника правоохоронного органу умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження працівникові правоохоронного органу, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Судом першої інстанції при прийнятті рішення також взято до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про те, що умислу у нього на позбавлення життя працівника поліції не було.
Будь-яких об`єктивних доказів, якими б спростовувалось твердження обвинуваченого про те, що він не мав наміру вбивати працівника поліції, в ході здійснення кримінального провадження та в суді не встановлено.
Не спростовуються матеріалами провадження і твердження обвинуваченого про те, що він хотів перешкодити працівнику поліції здійснити його затримання.
Аналізуючи у сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення докази, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , використовуючи ніж, діяв з непрямим умислом.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.345 КК України, визнаного судом доведеним, підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог ст.ст.84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться:
- у показаннях потерпілого ОСОБА_22 , даними в ході судового розгляду про те, що він працює поліцейським СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області та вранці 19 січня 2018 року, пройшовши відповідний інструктаж, він приступив до виконання своїх обов`язків. Приблизно о 13 годині під час здійснення заходів, спрямованих на розкриття злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, він спільно з поліцейським ОСОБА_17 зупинили автомобіль, в якому знаходилися чотири особи, в тому числі і ОСОБА_7 , який не бажаючи підкоритися законним вимогам співробітників поліції спробував втекти. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_19 , його затримання та доставки до правоохоронного органу ОСОБА_20 почав переслідування останнього. Коли ОСОБА_13 забіг у двір кафе, ОСОБА_20 наздогнав його та, з метою зупинки, вдарив жезлом у спину, від чого той упав на землю обличчям вниз та потім встиг перевернутися на спину. Після чого ОСОБА_13 вдарив чимось в живіт ОСОБА_22 . Від отриманого поранення ОСОБА_20 припинив переслідування, зупинився, розвернувся та пішов до поліцейського ОСОБА_17 , а ОСОБА_7 з місця події втік;
- у показаннях свідка ОСОБА_17 , даними в ході судового розгляду про те, що він працює поліцейським СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області та вранці 19 січня 2018 року, пройшовши відповідний інструктаж, він приступив до виконання своїх обов`язків. Приблизно о 13 годині, під час здійснення заходів спрямованих на розкриття злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, він спільно з поліцейським ОСОБА_22 зупинили автомобіль, в якому знаходилися чотири особи, в тому числі і ОСОБА_7 , який, не бажаючи підкоритися законним вимогам співробітників поліції, спробував втекти. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_19 , його затримання та доставлення до правоохоронного органу ОСОБА_20 почав переслідування останнього, а ОСОБА_17 залишився з іншими особами. Через приблизно 5-10 хв. повернувся ОСОБА_22 та держався за бік, сказавши, що йому завдано якимось предметом удар в живіт. В цей час повз них проїжджав ОСОБА_23 , якого свідок попросив підвезти ОСОБА_22 до лікарні.;
- у показаннях свідка ОСОБА_23 , даними в ході судового розгляду про те, що 19 січня 2018 року він проїжджаючи по дорозі, його зупинив ОСОБА_17 та попросив підвезти ОСОБА_22 у лікарню, оскільки той отримав поранення у живіт. ОСОБА_22 був у формі поліцейського та при цьому тримався за бік і його ліва рука була в крові. Свідок відвіз ОСОБА_22 до лікарні, де йому була надана медична допомога;
- у протоколі огляду місця події від 19.01.2018 року, проведеного з 13 год. 45 хв. до 14 год. 15 хв., та ілюстративному матеріалі до нього, дані якого містять огляд двору кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , та яким вилучено ніж та чоловічу шапку;
- у фототаблицях до огляду місця події від 19.01.2018 року, дані яких містять панорамне зображення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальний вигляд місця зупинки автомобіля ВАЗ-2105, загальний вигляд кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вигляд його внутрішнього подвір`я, загальний вигляд місця сутички потерпілого ОСОБА_22 та обвинуваченого ОСОБА_7 , вузловий знімок місця події виявлених та вилучених об`єктів, детальні знімки зимової шапки та ножа, план-схему огляду місця події;
- у протоколі затримання ОСОБА_7 , який був фактично був затриманий 19 січня 2018 року о 14 год. 00 хв. на вул. Охтирська у м. Богодухів Харківської області;
- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 січня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_7 , якого він довозив на автомобілі;
- у довідці від 19.01.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_22 дійсно перебуває на посаді поліцейського СРПП №1 Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області з 20.12.2016 по теперішній час;
- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 січня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_7 , який наніс йому тілесні ушкодження під час затримання;
- у висновку експертизи №17-БГ/18 від 26.01.2018 року, відповідно до якої у ОСОБА_16 мало місце тілесне ушкодження: колото-різане поранення передньої черевної стінки, з підшкірною гематомою, проникаюче в черевну порожнину з множинними пошкодженнями тонкої кишки та її брижі, що ускладнилось крововиливом в черевну порожнину. По ступеню тяжкості вказане тілесне ушкодження кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою загрози для життя (п.2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995);
- у висновку експертизи №47-МК/18 від 13.02.2018 року з фототаблицями, відповідно до якої при дослідженні предметів одягу та ножа були встановлені пошкодження та нашарування: на куртці форменій: на лівій полі, в нижньому відділі, в області поясної гумки, одне колото-різане пошкодження, про що свідчить його наскрізний характер, лінійна форма, рівні, добре порівняні краї.
- у висновку експерта №126х від 20.02.2018 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет виготовлений промисловим способом є складаним ножем господарсько-побутового призначення та не відноситься до категорії клинкової холодної зброї.
Колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.345 КК України, які виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тяжкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , районний суд врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.
Обставинами, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття у скоєному, а обставини, що обтяжують покарання відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України визнано рецидив злочинів.
Що стосується апеляційного доводу прокурора про те, що судом не вказані мотиви зміни перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 зі ст.348 на ч.3 ст.345 КК України і не враховані та не в повній мірі відображені у вироку висновки судово-медичної експертизи потерпілого, колегія суддів не може з ним погодитись, оскільки судом повно та всесторонньо, об`єктивно проаналізовано та оцінено кожен доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, також оглянуті та відображені у вироку висновки експертиз тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_22 (а.с.209).
Даних щодо інших експертиз апеляційна скарга та матеріали провадження не містять. Таких відомостей не надано прокурором і під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість надання належної оцінки доказам, - є безпідставними.
Виходячи з цього, районний суд правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч.ч.3 ст.185, ч.3 ст.345 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій частин цих статей, а остаточне покарання відповідно до ст. 70 КК України, яке не можна вважати явно несправедливим у розумінні положень ст.414 КПК України.
Судом при призначенні покарання за сукупністю злочинів, крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховано злочини, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.Таким чином, суд дійшов висновку про застосування принципу часткового складання призначених покарань.
За таких обставин, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, які свідчать на користь апеляційних доводів прокурора щодо необхідності скасування вироку,за таких обставин, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Також колегією суддів не встановлено підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції вже враховано ті обставини, на які посилається обвинувачений як на підстави для призначення йому менш суворого покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду не встановлено, а відтак вирок суду є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування або змін колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 18 03 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.345 КК України, - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора,- залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4