Номер провадження: 11-кп/813/1044/19
Номер справи місцевого суду: 491/527/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000265 від 15.07.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 11.04.2019 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , -

встановив:

оскаржуваним вироком суду:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ананьїв Одеської області, українка, громадянка України, із середньою спеціальною освітою, одружена, працюючу прибиральницею службових приміщень Ананьївського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія-дошкільний навчальний заклад» Ананьївської районної ради, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима -,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 680 (шістсот вісімдесят) гривень, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, строком на 1 (один) рік.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнано винною за те, що вона, працюючи на посаді завгоспа навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія-ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області, будучи посадовою особою, наділеною виконавчо-розпорядчими функціями та адміністративно-господарськими обов`язками, діючи умисно, систематично вносила до офіційних документів табеля обліку відпрацьованого часу технічними працівниками навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія-ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області за липень, серпень та вересень 2016 року, які являються підставою для нарахування заробітної плати, завідомо неправдиві відомості, а саме обліковувала фактичне перебування на робочому місці технічного працівника цього ж закладу ОСОБА_9 в період з 20 липня по 05 вересня 2016 року включно, достовірно знаючи про відсутність останньої на робочому місці та про її перебування у вказаний період часу на території Республіки Молдова.
Також ОСОБА_8 , працюючи на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія-ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області, будучи посадовою особою, наділеною виконавчо-розпорядчими функціями та адміністративно-господарськими обов`язками, діючи умисно, систематично вносила до офіційних документів табеля обліку відпрацьованого часу технічними працівниками навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія-ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області за березень та квітень 2017 року, які являються підставою для нарахування заробітної плати, завідомо неправдиві відомості, а саме обліковувала фактичне перебування на робочому місці технічного працівника цього ж закладу ОСОБА_9 в період з 13 березня по 28 квітня 2017 року включно, достовірно знаючи про відсутність останньої на робочому місці та про її перебування у вказаний період часу на території Республіки Молдова.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор вказує, що вирок ухвалений з істотним порушенням норм процесуального законодавства та неправильним застосування Закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з відсутністю у вироку суду формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним. Крім того, прокурор посилається на те, що в оскаржуваному вироку, призначаючи обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю строком на 1 (один) рік, районний суд не зазначив коло та характер посад чи діяльності, право на обіймання чи зайняття яких обмежено, що суперечить ст.55 КК України.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Обвинувачена в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в районному суді, посилаючись на те, що рішення районного суду підлягає безумовному скасуванню у зв`язку із недотриманням районним судом вимог ст.374 КПК України, оскільки у вироку відсутнє формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_8 районний суд не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у незазначені в оскаржуваному вироку чіткого формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

Положеннями ч.1 ст.91 КК Українивизначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України, районний суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченої складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України та визнав її винним.
Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не зважаючи на те, що в обвинувальному акті таке обвинувачення було сформульоване у відповідності до вимог закону, а лише послався на те, що у відповідності до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, що є неприпустимим, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі на вирок у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285; в Постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Крім того, апеляційний суд визнає слушними доводи прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема при застосуванні до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, з огляду на таке.
Так, відповідно до роз`яснення,які містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7, рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього.

Однак районний суд застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_8 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.366 КК України чітко не сформулював у резолютивній частині вироку, які саме посади або якою саме діяльністю не може займатися ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим під час виконання вироку, ухваленого відносно ОСОБА_8 могли виникнути певні сумніви та суперечності, щодо його виконання в цій частині, що є неприпустимим.

Із зазначених підстав вирок суду також не можна вважати законним та обґрунтованим, у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки апеляційного суду в цій частині узгоджуються правовою позицією висловленою у Постанові Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі №753/12073/15-к (провадження №51-2250 км18), згідно якої позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане зі службовим становищем підсудного або із зайняттям ним певною діяльністю. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він позбавляється.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок районного суду з підстав істотного порушення вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд не розглядає доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості рішення районного суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.
Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 11.04.2019 року, відносно ОСОБА_8 , засудженої за ч.1 ст.366 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000265 від 15.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч.1 ст.366КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4