УХВАЛА
24 червня 2019 року

м. Київ
справа № 521/4778/18

провадження № 51-3098ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Касаційний кримінальний суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений не наводить мотивів щодо неналежності та недопустимості доказів у кримінальному провадженні та не вказує на підстави, передбачені ст. 415 КПК, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Також, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений не погоджується із кваліфікацією діяння за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, разом із цим не зазначає у чому неправильність кваліфікації та за якою статтею кримінального закону, на його думку, слід діяння кваліфікувати правильно.

Разом з тим, засуджений оскаржує вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року, натомість до касаційної скарги додає копію вироку цього суду від 02 травня 2018 року.

До того ж, як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою апеляційного суду оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 було залишено без змін, однак засуджений у касаційній скарзі не зазначає, яких конкретно порушень закону було допущено судом апеляційної інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК були б підставами для скасування вказаної ухвали з урахуванням положень статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Звертаємо увагу і на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3