Провадження № 1-кс/344/7925/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

.

21 серпня 2019 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , особи, у володінні якої знаходиться майно ОСОБА_5 , представника особи, у володінні якої знаходиться майно - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000040, -

.

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з вказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, яким фактично володіє, користується та розпоряджається підозрювана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ), зокрема, магазин оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, позбавивши підозрювану права на відчуження та розпорядження цим майном.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Особа, у володінні якої знаходиться майно - підозрювана ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо клопотання, вказавши, що майно, зазначене у клопотанні, на яке слідчий просить накласти арешт, на даний час їй не належить, а перебуває у власності інших осіб. На даний час майном, на яке просить слідчий накласти арешт, вона не володіє, не користується та не розпоряджається.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просила відмовити у даному клопотанні, зазначивши, що слідчий просить накласти арешт на майно, а саме - магазин оптової та роздрібної торгівлі, що в АДРЕСА_1 , який взагалі не належить ОСОБА_5 , а належить ТОВ «Канц-Холл». 22.10.2018 року ОСОБА_5 відчужила зазначене майно і тоді ОСОБА_5 взагалі не перебувала у статусі підозрюваної у даному провадженні.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З вимог ч.6 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000040 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.358 КК України.

Як зазначається у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 протягом 2016-2017 років здійснювала діяльність, пов`язану з оптовою та роздрібною торгівлею канцелярськими товарами та дитячими іграшками. При цьому вона перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку 3 групи згідно глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України від 02.12.2010 (далі ПКУ). Здійснюючи підприємницьку діяльність, будучи згідно ст.15 ПКУ платником податків, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 відповідно до ст.67 Конституції України зобов`язувалася сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. За наслідками такої діяльності ОСОБА_5 , як фізична особа-підприємець, отримувала готівкові кошти, розмір яких відповідно до п.3 п.291.4 ст.291 ПКУ не міг перевищувати 5 млн. грн. протягом календарного року. Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що отримувані нею доходи від реалізації канцтоварів та дитячих іграшок в певний період календарного року перевищать граничний розмір доходу платника єдиного податку 3 групи, вирішила приховати об`єкт оподаткування (дохід) шляхом невідображення в податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи-підприємця реальних об`ємів отриманих доходів. Так, отримавши за наслідками здійснення підприємницької діяльності впродовж 3-х кварталів 2016 року дохід у розмірі 7 102 177,79 грн, про що свідчать прибуткові касові ордери з програмного забезпечення «1 с підприємство», і який перевищував граничний обсяг доходу платника єдиного податку 3 групи на 2 102 177,79 грн., ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п.292.1 ст.292, п.293.8 ст.293, п.296.7 ст.296, пп.296.5.3 п.296.5 ст.296 ПКУ, не відобразила в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за ІІІ квартали 2016 року фактичні обсяги отриманих доходів (5 млн. грн., що оподатковуються за ставкою 5% та 2 102 177, 79 грн., що оподатковуються за ставкою 15%) та не перейшла з 01.10.2016 на сплату інших податків і зборів, визначених главою 1 розділу XIV ПКУ. Унаслідок цього фізична особа-підприємець ОСОБА_5 ухилилася від сплати до бюджету єдиного податку за 2016 рік в розмірі 565 326,67 грн. Будучи зобов`язаною з 01.10.2016 р. проводити господарську діяльність на загальній системі оподаткування та нараховувати і сплачувати податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, ОСОБА_5 продовжувала отримувати доходи як платник єдиного податку 3 групи, розмір яких згідно прибуткових касових ордерів програмного забезпечення «1 с підприємство» та відомостей з 3 нефіскалізованих реєстраторів розрахункових операцій протягом жовтня-січня 2016 року та січня-грудня 2017 року становив 9 083 639,9 грн. (2016 рік 2 142 469,92 грн., 2017 рік 6 941 169,98 грн., у тому числі 2 032 403,45 грн. унаслідок використання при продажу товарів реєстраторів розрахункових операцій). При цьому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 усупереч вимог п.49.1, п.49.2, п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПКУ не подано до ДПІ у м. Івано-Франківську та Тисменицької оДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки, а внаслідок приховання чистого оподатковуваного доходу у розмірі 9 083 639,9 грн., декларування та оподаткування якого передбачено п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.5 ст.177 ПКУ, ОСОБА_5 умисно ухилилася від сплати 1 635 055,19 грн податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, у тому числі за період з 01.10.2016 до 31.12.2016 в розмірі 385 644,59 грн. та за 2017 рік в розмірі 1 249 410,60 грн. Перевищивши граничний обсяг доходу у розмірі 5 млн. грн. за наслідками господарської діяльності 3-х кварталів 2016 року, ОСОБА_7 мала обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість згідно п.183.2 ст.183 ПКУ та сплачувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 20% від обсягу операцій відповідно до п.194.1 ст.194 ПКУ. Однак, реалізовуючи свою мету, спрямовану на ухилення від сплати податків, ОСОБА_5 заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість до ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області не подала, та отримавши у період з 01.10.2016 до 31.12.2017 дохід від здійснення господарської діяльності (обсяг операцій) в розмірі 9 149 759,13 грн, діючи усупереч п.180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.4, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПКУ, умисно ухилилася від сплати 1 829 951,82 грн податку на додану вартість, у тому числі за 2016 рік 429 253,51 грн та за 2017 рік 1 400 698.31 грн. Крім того, перевищивши встановлений законом граничний обсяг доходу, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , діючи в порушення п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та усупереч п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, не нарахувала та не сплатила до бюджету 99 011 грн єдиного внеску, в тому числі за 2016 рік 23 485 грн, за 2017 рік 75 526 грн, та 136 254,6 грн військового збору, в тому числі за 2016 рік 32 137,05 грн, за 2017 рік 104 117,55 грн, із суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.10.2016 до 31.12.2017. Таким чином, ОСОБА_5 , будучи фізичною особою-підприємцем, тобто особою, яка зобов`язана сплачувати податки, збори (обов`язкові платежі), діючи умисно, усупереч зазначених вимог податкового та іншого законодавства, упродовж 2016-2017 років ухилилася від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) на загальну суму 4 265 599,28 грн., що становить 5 580 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та є особливо великим розміром.

Як вбачається з клопотання, 14.08.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.212, ч.1 ст.358 КК України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № запису про право власності 28478110 від 22.10.2018 року, власником магазину оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 .

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно судом встановлено, що станом на 22.10.2018 року, на час відчуження майна, а саме - магазину оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 не було пред`явлено підозру у даному кримінальному провадженні. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що понад 2 роки майно перебуває у власності третіх осіб, а відомостей про те, що ОСОБА_5 відчужувала зазначене майно з метою уникнення можливої конфіскації, суду не представлено. Суд не вважає можливим ствердно оцінювати обставини, що ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що слідчий просить накласти арешт на майно - магазин оптової та роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яким, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 з 22.10.2018 року не володіє, а тому накладати даний арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, позбавивши підозрювану права на відчуження та розпорядження цим майном взагалі не має потреби, оскільки вищевказане майно не належить підозрюваній, і таким чином відсутні підстави для накладення арешту на майно для зазначеної слідчим мети.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000040 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 22.08.2019 року.

.