Справа № 286/1649/19
У Х В А Л А

29 травня 2019 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про повернення паспорту , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 щодо повернення паспорту та просить зобов`язати останнього повернути їй, як власнику, її паспорт громадянки РФ № НОМЕР_1 , який був тимчасово вилучений в межах розслідування кримінального провадження №0000002 від 06.01.2017 та незаконно ним утримується, мотивуючи тим, що в провадженні слідчого СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 находиться вказане кримінальне провадження, в процесі розслідування якого було отримано доступ до її паспорта громадянки РФ № НОМЕР_1 , і в якому на даний час і знаходиться вказаний паспорт. Арешт на вказаний паспорт не накладався, речовим доказом його визнано не було. Вона в даному кримінальному провадженні не має буд-якого процесуального статусу. Однак, на її вимоги повернути їй паспорт слідчий не реагує та документ безпідставно їй не повертає, чим порушує її права, так як по причині відсутності паспорта вона не має змоги працевлаштуватися в Україні, отримати нормальне медичне обслуговування тощо.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу, та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомивши про неможливість прийняття участі в судовому засіданні по причині службової зайнятості в іншому кримінальному провадженні. Щодо задоволення скарги покладається на погляд суду.

Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечив.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, її представника, думку прокурора; врахувавши позицію слідчого, наведену в письмовій заяві; дослідивши матеріали, долучені до скарги, та перевіривши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою прокуратури Житомирської області було визначено підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні №0000002 від 06.01.2017, за СВ Овруцького ВП ГУНП в Житомирській області. Проведення досудового розслідування у вказаному провадженні було доручено слідчому СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 ..

Листом №4300/211-2019 від 23.04.2019 слідчий СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 повідомив адвокату ОСОБА_4 , який діє в інтересах підзахисної ОСОБА_3 , що паспорт громадянки РФ на ім`я останньої перебуває на даний час в матеріалах кримінального провадження №0000002 від 06.01.2017. Оскільки, підстави подальшого зберігання паспорту при матеріалах кримінального провадження відсутні, то ОСОБА_3 може отримати паспорт у будь-який робочий день та будь-який час, попередньо узгодивши питання із ним, слідчим.

В судовому засіданні представник пояснив, що коли вони з ОСОБА_3 21.05.2019 приїхали до слідчого, попередньо узгодивши з ним зустріч по телефону з метою отримання паспорту, він відмовив у цьому та сказав йти до суду. Вони ж звернулися в прокуратуру, але там питання також вирішено не було, тому звернулися до суду.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що паспорт є речовим доказом по справі, а тому не підлягає поверненню.

Під час судового розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням служби безпеки України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000130, відомості про яке внесено до ЄРДР за фактом створення терористичної групи, у якій брала участь ОСОБА_3 , готування до вчинення терористичного акту і незаконного поводження зі зброєю, за ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст.14, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258 та ч.3 ст.28, ч.1 ст. 263 КК України. ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні зазначених правопорушень та обвинувальний акт скерований до суду для розгляду по суті.

Під час проведення 09.12.2015 слідчих розшукових дій (обшуку) по місцю проживання ОСОБА_3 , серед іншого, були вилучені і її паспорти громадянки РФ, які в подальшому були долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000130.

Водночас, досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що невідома особа за нез`ясованих обставин організувала незаконне переправлення громадянки ОСОБА_3 через державний кордон України поза пунктом пропуску, тому Головним слідчим управлінням СБ України за даним фактом було зареєстроване кримінальне провадження, відомості про яке 06.01.2017 було внесено до ЄРДР за № №0000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України.

В ході проведення тимчасового доступу до речей і документів, який проведено було на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2017 про надання тимчасового доступу до документів кримінального провадження № 0000130, з даного кримінального провадження, серед інших документів, було вилучено і два паспорти громадянина РФ № НОМЕР_2 від 20.07.2001 та № від 30.10.2014.

31.01.2019 кримінальне провадження №0000002 було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, а 23.04.2019 воно було відновлено шляхом скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Постановою слідчого від 17.05.2019 два вищезазначені паспорти на ім`я ОСОБА_3 було визнано та приєднано до кримінального провадження №0000002 в якості речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять вищезазначені ознаки.

В ч. 3 ст. 100 КПК України законодавець закріпив, що документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Статтею 169 КПК України передбачено , що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Слідчий суддя враховує, що з об`єктивної сторони незаконне переправлення осіб через державний кордон України, це злочин із формальним складом, тобто вважається закінченим із моменту вчинення хоча б однієї із перерахованих у диспозиції ст. 332 КК України дії: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво такими діями; 4) сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод. Суб`єкт вказаного складу злочину загальний. Причому, диспозиція ст. 332 КК України не завжди передбачає наявність особи, яка незаконно перетнула державний кордон України. У випадку, якщо особу намагались незаконно переправити через кордон України, то переправляєма особа має бути притягнутою до адмі ністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП за спробу незаконного перетину державного кордону України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вона журналіст по професії. В березні 2015 року вона самостійно перетнула кордон України через Білорусію, щоб приховати своє переміщення, так як вирішила допомагати Україні не словом, а ділом в боротьбі з агресією. Близько півроку перебувала в зоні АТО, що можуть підтвердити її побратими. 09.12.2015 її було затримано. Ще перебуваючи під вартою, вона звернулася з відповідною заявою про захист в Україні, так як вона не може повернутися до Росії по причині очікування її там тривалого терміну ув`язнення за участь у бойових діях в складі ДУК « Правий сектор».

Пояснення особи, яка подала скаргу, підтверджено копіями: довідки про звернення за захистом в Україні №009214 від 20.09.2018, характеристики від 09.02.2017 Комітету визволення політв`язнів, довідки від 09.02.2017 Комітету визволення політв`язнів щодо переслідуваної Ольги Шевельової, довідкою ДУК «Правий сектор» №199 від 08.12.2017, міжнародної прес-карти. Її пояснення відповідають показанням протоколу її допиту від 28.12.2015.

З огляду на склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України; пояснення особи, яка подала скаргу, що підтверджені наданими нею доказами, з врахуванням матеріалів кримінального провадження, вона не є суб`єктом вказаного правопорушення, і в її діях відсутній його склад. Будь-якій іншій особі повідомлення про підозру не здійснювалося.

Копія ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду від 05.08.2016 по справі №761/27580/16-к за клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000130 підтверджує факт звільнення ОСОБА_3 з під варти із зобов`язанням її прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що паспорт громадянки РФ № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , не є підробленим, не містить будь-яких підчисток, дописок, виправлень тощо, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, відповідно він не містить ознак речових доказів в даному кримінальному провадженні в розумінні ст. 98 КПК України.

У рішенні по справі «Котій проти України» (п.п.67, 68) Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації ( рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» ).

Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, принаймні певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання ( рішення у справі «Р.G та J.Н. проти Сполученого Королівства». ) У різних контекстах статті 8 Конвенції Суд наголошував на тому, що питання про застосування превентивних заходів, які впливають на права людини, має вирішуватись в межах певного змагального процесу перед незалежним органом, що може своєчасно розглянути підстави для прийняття рішення та відповідні докази ( рішення у справах «Аль-Нашіф проти Болгарії», «X. проти Фінляндії» та «Олександр Волков проти України».

Відтак, на переконання слідчого судді, оскільки визнаний речовим доказом паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , не був предметом, знаряддям злочину та не містить на собі його слідів, а тому не може мати доказового значення при розслідуванні зазначеного кримінального правопорушення; враховуючи, що паспорт є основним документом, який посвідчує особу та з метою забезпечення прав особи, які гарантовані Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, його слід видати власнику, долучивши замість нього до кримінального провадження завірену копію. Водночас, зважаючи на відсутність можливості в даному судовому розгляді в рамках кримінального провадження № №0000002 визначити питання накладення арешту на вказаний речовий доказ, оскільки пояснення учасників, які не підтверджені певними засобами доказування, судом не можуть бути покладені в основу рішення по справі, та при цьому з метою недопущення зникнення, знищення майна під час проведення досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про передачу паспорту на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 , та відповідно до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 передати ОСОБА_3 паспорт громадянина РФ на її ім`я № НОМЕР_1 на відповідальне зберігання, долучивши до кримінального провадження завірену копію.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1