Дата документу 07.10.2019 Справа № 554/6816/19
УХВАЛА
Іменем України

07 жовтня 2019 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
представника власника майна ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, -
в с т а н о в и в :

30 липня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до слідчого суді із клопотанням в якому просила скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладання арешту від 16.01.2009 року слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 у кримінальній справі №08226020.

В обґрунтування клопотання зазначала, що їй на праві власності належить частка у квартирі АДРЕСА_1 . Крім неї, право власності на вказану квартиру належить її чоловіку - ОСОБА_6 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її онуку - ОСОБА_7 , що підтверджується

- свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 14.02.1994 р. При оформленні спадщини після смерті чоловіка, вона дізналась про наявність арешту квартири, Згідно довідки з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт накладено на підставі постанови про накладання арешту від 16.01.2009 року, кримінальна справа № 08226020, слідчій СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила скасувати арешт.
Слідчий та прокурор після оглошення переви в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомляли.

Заслухавши представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінальної справи № 08226020, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

З матеріалів кримінальної справи № 08226020 встановлено, що постановою слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.01.2009 року накладено арешт на майно гр. ОСОБА_7 , 1982 р.н., де б воно не знаходилось.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі постанови слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.01.2009 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 .

Згідно з ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч.3 ст.174 КПК України передбачено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Як вбачається з постанови слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.01.2009 року, винесеної в рамках кримінальної справи №08226020, в порушенні кримінально справи по факту придбання або збуту майна завідомо здобутого злочинним шляхом відносно, зокрема, ОСОБА_9 відмовлено у зв`язку із відсутністю в діях складу злочину.

Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи винесена слідчим, однак питання про скасування арешту майна не було вирішено.

При цьому, КПК України ( 1960 року ) та КПК України (2012 року) не визначено підстав та порядку скасування арешту майна у разі відмови в порушенні кримінальної справи за постановою слідчого та відповідних повноважень слідчого.

Згідно з ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пунктами 2, 9, 14 ч.1 ст.7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, недоторканність права власності, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності.

Згідно з ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Разом із тим, ч.6 ст.9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

При цьому, слідчий суддя вважає, що в подібних випадках слід керуватися саме положеннями ч.6 ст.9 КПК України, враховуючи такі обставини.

За наслідками проведеного досудового розслідування постановою слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.01.2009 року, винесеної в рамках кримінальної справи №08226020, в порушенні кримінально справи по факту придбання або збуту майна завідомо здобутого злочинним шляхом відносно, зокрема, ОСОБА_9 відмовлено у зв`язку із відсутністю в діях складу злочину.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 07.05.2015 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис 180.

Як було встановлено в судовому засіданні ,що заявниця і померлий ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.12.1955 року, і відповідно вона є спадкоємицею першої черги.

Виходячи з наведеного, існування не скасованого арешту майна ОСОБА_9 за відсутності кримінальної справи порушує права та законні інтереси власника та володільця цього майна, що полягає у неможливості оформити належним чином спадщину, а тому вони підлягають захисту із застосуванням належної правової процедури.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, клопотання про скасування арешту майна у кримінальній справі №08226020 подано заявником 30.07.2019 року, тобто після винесення слідчим постанови від 16.01.2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи, та на час розгляду клопотання органом досудового розслідування не було доведено жодними належними і достатніми доказами реальної необхідності в існуванні вказаного арешту та обмеженнях, пов`язаних із реалізацією права власності на належне майно, розпорядження квартирою.

Не надано також належних обґрунтувань того, що зазначене майно на даний час відповідає одному з критеріїв, визначених ч.1 ст.98 КПК України, та яким чином вказане майно може вважатись доказом вчинення кримінальних правопорушень або можуть використані для відшкодування заподіяних збитків тощо.

Разом із цим, стороною обвинувачення не доведено достатніх підстав вважати, що із залученням вказаного майна, та для досягнення цілей кримінального провадження потрібно проводити в подальшому будь-які слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном, беручи до уваги той факт, що у відкритті кримінальної справи відносно ОСОБА_6 . Відмовлено.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

На підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Беручи до уваги викладене, оцінюючи наявні матеріали клопотання з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, слідчий суддя вважає, що обґрунтованої потреби в арешті майна стороною обвинувачення не доведено та необхідність в застосуванні арешту майна, накладеного згідно з постанови слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.01.2009 року на теперішній час відпала.

Таким чином, доводи представника заявника щодо відсутності потреби в арешті майна у кримінальному провадженні, а також правової можливості його скасування в іншому порядку, аніж на підставі судового рішення, є такими, що заслуговують на увагу.

Факт перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє конституційного права власника на законних підставах розпоряджатися своєю власністю.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони розпорядження ним не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власника майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Отже, враховуючи закріплені положення Конституції України, загальні засади КПК України та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд вважає необхідним забезпечити заявнику гарантоване державною право на доступ до правосуддя з метою захисту його прав власника майна.

Виходячи з мети та завдань застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ч.3 ст.132, ч.1-2 ст.170 КПК України, а також передбачених п.18 ч.1 ст.3, ч.2 ст.174 КПК України повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом скасування арешту майна, потреба у застосуванні якого відпала, та наявності підстав для скасування арешту у разі закриття кримінального провадження, які передбачені положеннями ч.3 ст.174 КПК України, виходячи із засад верховенства права, змагальності, законності, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту квартири АДРЕСА_1 в рамках кримінальної справи №08226020відпала, а тому арешт підлягає скасуванню.

Таким чином, клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 169, ч. 2 ст. 376 КПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 16.01.2009 року у кримінальній справі №08226020, на майно належне ОСОБА_7 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 11.10.2019 року об 11 год. 50 хв.

Слідчий суддя Октябрскього
райного суду м.Полтави ОСОБА_1