Справа № 461/5030/19 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/954/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно, та постановлено вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 501381 грн.
На ухвалу суду захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, обравши запобіжний захід - особисте зобов`язання; у разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала є необґрунтованою та незаконною, підлягає зміні через відсутність підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та існує недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Суд не зазначив відомостей щодо обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обмежився лише їх переліком відповідно до диспозиції норми з фіксацією припущення можливості існування подібних ризиків. Ухвалами слідчого судді від 23.03.2019 щодо усіх на той час підозрюваних обрано запобіжний захід - взяття під варту, проте «організатору групи» розмір застави визначений у межах 251651 грн., яка за нього внесена, і він виконує покладені на нього обов`язки. Іншим «учасникам групи» розмір застави визначено у розмірах 501381 грн. та 749190 грн. Ризики, заявлені у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, з перебігом часу здійснення досудового розслідування значно зменшилися від моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд мав би дійти правильного висновку про необхідність зменшення обвинуваченій розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Судом не враховано матеріальний стан ОСОБА_6 та її батьків, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, у зв`язку з чим визначено розмір застави, який є непомірним для обвинуваченої, а тому має бути значно зменшеним. Розмір застави в розмір 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі внесення зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченої, виконання нею процесуальних обов`язків. Ухвала підлягає скасуванню на підставі невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального закону, а також порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. В ухвалі суд не зазначив відомостей про обставини, які свідчать про недопустимість застосування більш м`яких заходів для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційної скарги, думу прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 461/5030/19 в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року продовжено тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно та постановлено вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 501381 грн.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, за який встановлено покарання - позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; врахувавши особу обвинуваченої, яка не має міцних соціальних зв`язків; ризики, які були підставою продовження запобіжного заходу, не відпали та не зменшились, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених та підозрюваних, матеріали щодо яких виділені в окремі провадження, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, продовжувати займатись злочинною діяльністю.
Твердження сторони захисту про неврахування судом матеріального стану ОСОБА_6 та її батьків, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, у зв`язку з чим визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченої, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2019 до підозрюваної ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 501381 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.04.2019 ухвалу слідчого судді від 23.03.2019 щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 без задоволення.

На думку колегії суддів, застава у розмірі 501381 обумовлена тим ступенем довіри до підозрюваної, при якому перспектива втрати застави буде для неї необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання нею процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченої, й виклав їх у своєму рішенні.
Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на особисте зобов`язання або визначення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (як про це просить захисник) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою із визначенням розміру застави здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, й судовий розгляд у справі не завершено.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, більш м'який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможе запобігти наявним ризикам, а необхідність проведення певного обсягу процесульних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою із визначенням розміру ОСОБА_13 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4