Провадження № 11-кп/824/1797/2019 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:
головуючого суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази,-

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_8 21 червня 2018 року приблизно о 12 годині 15 хвилин, знаходячись на 9 поверсі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відмикання замків вхідних дверей за допомогою відмички, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємного викрав чуже майно, а саме: чотири монети номіналом 10 грн., вартістю 10 грн. кожна, медаль «65 років Перемоги»; ланцюг металевий, вартістю 300 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 340 грн.

Крім того, ОСОБА_8 в цей же день, 21 червня 2018 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись на 7 поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, протиправно, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відмикання замків вхідних дверей за допомогою відмички, проник до квартири АДРЕСА_5 , звідки таємного викрав чуже майно, а саме: срібну обручку з камінцем, вартістю 100 грн.; срібну обручку з камінцем, вартістю 100 грн.; та інше майно, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1550 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, строком на три роки. Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував те, що він має ряд захворювань, серед яких туберкульоз, ВІЛ, що підтверджується наявним в матеріалах справи довідками. Також вказує, що поза увагою суду залишилася та обставина, що сторона обвинувачення просила призначити умовне покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілого, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про судові засідання, які відбулися 20.06.209, 15.08.2019, 05.09.2019 та 10.10.2019, проте в судове засідання не з`явився.
Однак, обвинувачений направив на адресу апеляційного суду клопотання від 13.08.2019 про відкладення судового засідання, яке було призначено на 05.09.2019, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні з 05.08.2019 по теперішній час у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києва. На підтвердження чого додав довідку №579 від 05.08.2019, в якій підтверджено перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києва підписаною лікарем ОСОБА_11 . Та клопотання від 17.09.2019 про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням на довготривалому лікуванні відкритої форми туберкульозу у Київській міській туберкульозній лікарні №1.
Апеляційний суд направив запит до Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Деснянського району м. Києва, в якому просив надати інформацію про те, чи звертався ОСОБА_8 до медичної установи, чи проходив курс лікування в період з 05.08.2019 по теперішній час, а також чи ОСОБА_11 працює на посаді лікаря даної медичної установи.
На запит від 06.09.2019 надійшла відповідь від директора Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Деснянського району м. Києва, в якому йшлося, що КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» надає тільки амбулаторну медичну допомогу. На підставі наявної медико-статистичної документації встановлено, що ОСОБА_8 з жодним сімейним лікарем Центру декларацію не укладав, інформація щодо звернення його за медичною допомогою та видачу будь-яких документів про перебування на лікуванні відсутня. Лікар ОСОБА_11 , в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» не працює.
Колегія суддів, оцінює дану інформацію, як зловживання своїми правами та обов`язками, ухилення обвинуваченого від розгляду його апеляційної скарги та затягування розумних строків розгляду кримінального провадження та приходить до висновку про можливість розгляду кримінального провадження за відсутності ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на доказах, які зібрані у справі та не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Доводи обвинуваченого щодо звільнення його від відбування покарання на підставі статті 75 КК України є необґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

За змістом ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`яшують і обтяжують покарання.
Всупереч твердженням апелянта, обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, не має постійного джерела доходів, його стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Доводи ОСОБА_8 щодо пом`якшення покарання суду першої інстанції у зв`язку із щирим каяттям не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на ту обставину, що останній має тяжкий стан здоров`я, не може бути безумовною підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки підтверджуючих документів про те, що за станом здоров`я останній не може перебувати під вартою немає.
Зважаючи на викладені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та призначення йому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
З таким висновком погоджується колегія суддів і не знаходить підстав для пом`якшення покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на що вказує обвинувачений в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо позиції прокурора у судових дебатах у місцевому суді про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України не спростовують законності й обґрунтованості висновків суду. Позиція сторони обвинувачення щодо призначення покарання та можливості звільнення від його відбування не є обов`язковою для суду, а враховується у сукупності з іншими обставинами, які підлягають врахуванню при вирішенні зазначених питань.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим внаслідок суворості, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, в зв`язку з чим залишає даний вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: