Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/1638/19
Провадження № 1-кп/935/366/19
У Х В А Л А
Іменем України
28 листопада 2019 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Коростишівського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000319 від 07.07.2019 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що обирався обвинуваченому за відповідною ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.07.2019, закінчується 30.11.2019, проте, ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати. Зазначив, що обвинувачений вчинив умисний злочин, що відноситься до категорії злочинів особливої тяжкості, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, не працюючий, неодружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, вчинив злочин під час іспитового терміну, у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, існують ризики переховування останнього від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою покладаються на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу не заперечила.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, врахувавши думку потерпілої, вивчивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під варту, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, згідно ч.2 ст.331 КПК України, відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Ст.177 КПК України регламентується мета та підстави застосування запобіжних заходів. За правилами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, у тому числі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2), незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п.3), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4). За правилами ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до п.1 ст.6 вказаної Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
У відповідності до положень ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційним Суд України у рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 наголошується, що обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина. Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000) запобіжні заходи що суттєво обмежують право особи на свободу пересування Суд вважає такими, що є необхідними у демократичному суспільстві за умови, що їхньою метою було попередження злочинів. У своєму рішенні у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (п.36) Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою обґрунтовано обиралась ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.07.2019, будь-яких даних щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Судове слідство розпочато, усі учасники судового провадження, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, судом оцінюється ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, яке обґрунтовано інкримінується обвинуваченому, та міра покарання, що може бути застосована до останнього, зокрема, позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та імовірна можливість продовження останнім протиправної поведінки і надалі, вчинення незаконного впливу на свідків, переховування від суду, враховуючи безпосередньо особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, проти особистих прав та свобод людини та громадянина, перебуває на іспитовому терміні, непрацюючого, міцних соціальних зв`язків не має, будь-якими відомостями щодо незадовільного стану здоров`я та обґрунтованої неможливості його подальшого тримання під вартою суд не володіє.

Отже, суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, тому зазначене в цілому, а також з огляду на положення ст.183 КПК України, виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді триамання під вартою на строк 60 днів, тобто до 26.01.2020 включно.
У судовому засіданні оголосити перерву до 15 січня 2020 о 10:30 год., повторити виклик учасників кримінального провадження .

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3