КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

27 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000669 за апеляційними скаргами прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Краснокутського району Харківської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.
Цим же вироком скасований арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.10.2018.

Також судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 11.10.2018 приблизно о 09 годині ранку ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшов разом із ОСОБА_10 , з якою він спільно проживав без реєстрації шлюбу, по АДРЕСА_1 до їх спільного місця проживання, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 упала на узбіччі дороги внаслідок стану сп`яніння.

У цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті ревнощів з приводу поведінки ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_6 почав наносити удари кулаками обох рук по тілу ОСОБА_10 , а саме, в область голови, грудей, живота, верхніх та нижніх кінцівок. При цьому, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , діючи умисно з метою позбавити життя ОСОБА_10 підняв одну із дерев`яних палиць, які лежали поруч, та, тримаючи вказану дерев`яну палицю у правій руці, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій та суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у виді можливого настання смерті ОСОБА_10 та свідомо бажаючи їх настання, вищевказаною палицею почав наносити удари по тілу ОСОБА_10 , а саме в область голови, грудей, живота, верхніх та нижніх кінцівок, від чого остання померла на місці події о 13 год. 19 хв. 11.10.2018, до приїзду швидкої медичної допомоги, яка констатувала її смерть.

Нанесені ОСОБА_6 тілесні ушкодження ОСОБА_10 у вигляді перелому кісток основи черепа та кісток носу, що супроводжувалися внутрішньою кровотечею та ускладнились аспірацією крові з розвитком механічної асфіксії знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із спричиненням останній смерті.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження прокурор Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, яким його засуджено до покарання у виді 12 років позбавлення волі скасувати в частині призначеного покарання та постановити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, як зазначає апелянт, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не повною мірою врахував те, що засуджений офіційно не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на момент затримання та вчинення інкримінованого діяння офіційно не працював, за місцем проживання характеризується посередньо. Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України засуджений не визнав взагалі та намагався своїми показаннями фактично уникнути відповідальності за умисний злочин.

Крім того, прокурор вказує на те, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 66 КК України та встановлені обставини, які обтяжують його покарання, у відповідності до вимог ст. 67 КК України вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин відносно потерпілої ОСОБА_10 , 1961 р.н., яка є особою пенсійного віку, а відтак особою похилого віку, що є обставиною, що обтяжує його покарання (п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України), а також він спільно із потерпілою проживав однією сім`єю останні 10 років, тобто перебував з потерпілою ОСОБА_10 у близьких відносинах та відносно неї ж вчинив вбивство, що також є обтяжуючою покарання обставиною (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України).

У зв`язку з цим, на думку апелянта, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своїм розміром є явно не справедливим через м`якість, оскільки не виконає функцію загальної превенції, що може призвести до вчинення аналогічних злочинів іншими особами, а також не виконає функцію спеціальної превенції, що у подальшому викличе почуття безкарності у самого обвинуваченого за вчинення особливо тяжкого злочину.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , кожен окремо, також подали апеляційні скарги, в яких просять вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 у своїй скарзі звертає увагу на недостатню кількість доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також вказує на те, що він раніше не судимий, жоден свідок не вказав про те, що саме він скоював цей злочин, і на жодному судовому засіданні не було навіть представлено предмет, яким було скоєно злочин.

Щодо проведення слідчого експерименту, то як вказує апелянт, те що він вдарив свою дружину 4-5 разів було припущенням поліцейських ще при допиті, які говорили йому щоб він про це розказував на слідчому експерименті, а у висновку експертизи вже йшла мова про 50 ударів.

Звертає увагу апелянті на те, що разом з дружиною вони прожили разом більше 14 років, і у нього навіть думки не було її вбивати.

Що стосується показань свідка ОСОБА_11 , яка зазначала про те, що вона била його палицею, і він отямився від її крику і побачив як ОСОБА_12 забирав у неї палицю, натягуючи рукав куртки на долоню, то, на думку апелянта, можливо вказаний свідок била не його, а ОСОБА_13 , оскільки вона раніше постійно приймала участь у подібних ситуаціях.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції у вироку зазначає про те, що ОСОБА_14 , якого він з дружиною шукав, не було у ОСОБА_15 , хоча він там був, що вбачається зі слів ОСОБА_15 , яка зазначила, що вона та ОСОБА_14 і ОСОБА_16 спали у будинку ОСОБА_17 , і не вказано з приводу цього нічого у обвинувальному акті.

Також, як вважає апелянт, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що у нього хвора мати, яка потребує постійного догляду, якій вони з дружиною постійно допомагали.

У свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що при ухваленні вироку від 31.05.2019 року, у даній справі судом першої інстанції були порушені вимоги ч. 3 ст. 373 КПК України.
Зокрема, як зазначає апелянт, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) не визнав та не міг належним чином пояснити, за яких обставин загинула ОСОБА_10 , і згідно його показань, він навіть не знав, що ОСОБА_10 загинула.

Звертає увагу апелянт на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він зазначив, що він та ОСОБА_10 ішли від ОСОБА_11 до свого дому, попадали по дорозі і заснули, а прокинувся ОСОБА_6 від крику ОСОБА_11 , яка з палицею стояла над ним та ОСОБА_10 , а на його очах ОСОБА_12 (співмешканець ОСОБА_11 ) забрав із рук ОСОБА_11 дерев`яну палицю та закинув її у кущі обабіч дороги.

Вказує захисник на те, що обвинувачений з ОСОБА_10 проживали сім`єю на протязі 14 років, і він ніколи не бажав її смерті, а на досудовому слідстві та в судовому засіданні не було встановлено очевидців побиття обвинуваченим ОСОБА_6 загиблої ОСОБА_10 .

Крім того, як зазначає апелянт, за названих обставин, за основу обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 115 КК України, судом взято проведений на досудовому слідстві із підозрюваним ОСОБА_6 слідчий експеримент, досліджений судом, як відеодоказ, під час проведення якого ОСОБА_6 посилався на провали у пам`яті, намагаючись щось пригадати, та посилаючись на те, що ніби 5 (п`ять) разів палицею вдарив по голові ОСОБА_10 лівою рукою, з положення стоячи на колінах, а потім намагався її підняти, щоб разом іти додому, проте, як вказує захисник, згідно обвинувального акту від 28.12.2018 року ОСОБА_6 обвинувачується у нанесенні загиблій ОСОБА_10 не менше ніж 52-55 механічних ушкоджень, зокрема в область голови не менше ніж 26 механічних ушкоджень.

Як вважає апелянт, навіть якщо припустити, що ОСОБА_6 під час слідчого експерименту визнав нанесення ним загиблій ОСОБА_10 5 механічних ушкоджень, то ні досудовим слідством, ні в судовому засіданні не було встановлено нанесення загиблій ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_6 ще 50 механічних ударів, від яких ОСОБА_10 загинула.

Не доведеним, на думку апелянта, під час судового розгляду даного кримінального провадження є і умисел ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили їх задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих сторонами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що жодна з апеляційних скарг не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 в умисному вбивстві, а саме умисному протиправному заподіяння смерті ОСОБА_10 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, дослідивши показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які детально наведені в оскаржуваному вироку, висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 151/214 від 14 грудня 2018 року, відеозаписи слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_24 , суд першої інстанції, надаючи їм правову оцінку з точки їх належності, допустимості та достовірності, дійшов обґрунтованих висновків про те, що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , підтверджують обставини формулювання обвинувачення в частині часу, місця вчинення кримінального правопорушення та того, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Ці обставини також підтверджуються протоколом та відеозаписом слідчого експерименту від 12.10.2018 року за участю ОСОБА_6 в частині обставин вчинення діяння та його мотиву, показаннями ОСОБА_6 наданими ним в ході судового розгляду.
Не безпідставним слід визнати і висновок суду про те, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо впливу на зміст його показань під час проведення слідчого експерименту за його участі 12.10.2018 року спростовуються показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_26 , які брали участь у цій слідчій дії в якості понятих та показаннями слідчого ОСОБА_23 .
У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги показання ОСОБА_6 , надані ним в ході слідчого експерименту щодо характеру та локалізації ударів, зокрема, і тих, що спричинили смерть потерпілої, оскільки вони узгоджуються з механізмом нанесення та локалізацією тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_10 , які наведені у висновку експерта № 151/214 від 14.12.2018 року.
Крім цього, як обґрунтовано зазначено у вироку суду, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім вищевикладеного, підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 536 від 07.11.2018 щодо підозрюваного ОСОБА_6 в частині можливості усвідомлення обвинуваченим значення своїх дій та можливості керувати ними; висновками імунологічних експертиз № 206 від 22.11.2018, № 207 від 27.11.2018, № 208 від 07.12.2018, № 209 від 07.12.2018, № 210 від 28.11.2018, № 211 від 23.11.2018, № 212 від 07.12.2018, № 213 від 12.12.2018, № 214 від 09.12.2018, № 215 від 17.12.2018, № 216 від 14.12.2018; висновками цитологічних експертиз № 110/ц від 13.12.2018, № 111ц/ від 13.12.2018, № 112/ц від 13.12.2018, № 128/ц від 11.12.2018 в частині виявлення слідів крові потерпілої на одязі обвинуваченого (куртці, светрі, джинсах та колошах), підногтевих зрізах та долонях обох рук ОСОБА_6 .
Виходячи із оцінки сукупності вищенаведених доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цього кримінального правопорушення, а також форми вини та мотиву інкримінованих йому дій, оскільки всупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту, у вироку наведені конкретні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування показань обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких останній заперечував наявність у нього умислу на вбивство ОСОБА_10 та нанесення їй тієї кількості ударів, яка наведена у висновку судово-медичного експерта № 151/214 від 14.12.2018 року.
Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність прямих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки, як зазначають апелянти, жоден свідок не вказав про те, що саме він скоїв цей злочин, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону, зокрема ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Тобто для доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, не тільки міг, а й використав непрямі докази, які в сукупності підтверджували обставини, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні та які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що стороною захисту в поданих апеляційних скаргах не наведено будь-яких даних, які б могли свідчити про неналежність, недопустимість та недостовірність доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
Що ж стосується посилань сторони захисту на те, що показання ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участі, в яких останній заявляв про те, що він ударив свою дружину 4-5 разів, було припущенням поліцейських, які фактично примусили його дати такі показання, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції перевірялись ці обставини та вони не знайшли свого підтвердження, а в суді апеляційної інстанції, сторона захисту категорично відмовилась заявляти будь-які клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями закону, в тому числі щодо перевірки обставин, пов`язаних з будь-яким тиском на обвинуваченого ОСОБА_6 та порушенням його права на захист під час досудового розслідування.
Більш того, незважаючи на те, що неповнота судового розгляду, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, дійсно є однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, в апеляційних скаргах сторони захисту не наведено переконливих доводів на підтвердження того, що під час судового розгляду в суді першої інстанції залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, так само як і законних підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 цього Кодексу.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з підстав, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, а також для закриття кримінального провадження, з підстав, передбачених ст. 284 КПК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який вперше вчинив злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Крім цього, суд взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши у вироку про те, що останній в ході судового розгляду змінив своє ставлення до інкримінованих йому дій, а також слідчих дій, які були проведені за його участі на досудовому розслідуванні, що дало суду підстави для висновку не враховувати пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які були зазначені в обвинувальному акті.
Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про наявність законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Незважаючи на вказані вище вимоги закону, апеляційна скарга прокурора не містить у собі переконливих даних, які б дозволили зробити висновок про те, що призначене ОСОБА_6 судом покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість. Тим більше враховуючи ту обставину, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення, тобто таке покарання, яке цей же прокурор просив призначити ОСОБА_6 у своїй промові в судових дебатах.
Що ж стосується посилань прокурора на відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставин, що обтяжують покарання, крім вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ще й вчинення злочину щодо особи похилого віку та особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах, то вони, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, не можуть свідчити про явну несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання через його м`якість.

Більш того, як обґрунтовано зазначено у вироку суду, та обставина, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння були скоєні відносно особи, з якою він перебував у сімейних відносинах, так само як і вчинення злочину щодо особи похилого віку, не може бути визнана такою, що обтяжує покарання, оскільки в пред`явленому останньому обвинуваченні їх не було зазначено як обставини, що обтяжують покарання.

Разом з тим, виходячи з вимог ч. 2 ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також положень ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, приймаючи до уваги конкретні обставини даного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, які наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає, що визначена законом мета покарання відносно ОСОБА_6 може бути досягнута за умови призначення йому менш суворого за своїм розміром покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, а тому знаходить за можливе, в порядку, передбаченому ст. 404 КПК України, пом`якшити призначене йому покарання з дванадцяти до десяти років позбавлення волі.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційних скарг сторони обвинувачення та сторони захисту на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне вказані скарги залишити без задоволення, а зазначений вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з його пом`якшенням, оскільки визнає, що покарання, яке було призначено ОСОБА_6 , за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
В порядку ст. 404 КПК України, вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання, призначене за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2322/2019

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України.

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_27

Доповідач - суддя ОСОБА_1