Номер провадження: 11-сс/813/780/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 26.04.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001468 від 15.04.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт на вилучене в ході обшуку, проведеного 26.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 майно, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали.

Дозволено процесуальному керівнику або слідчому у кримінальному провадженні самостійно визначитись з місцем та суб`єктом зберігання вищезазначеного арештованого майна - до часу остаточного вирішення його долі правомочним органом.

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до переконання, що необхідність накладення арешту на вилучене під час оглядів та обшуків майно обумовлюється необхідністю збереження предметів, які можливо використати як знаряддя злочину чи містить його сліди, що відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 167 та ч.3 ст.170 КПК України, а також з метою безперешкодного проведення необхідного експертного дослідження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та постановленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що суд вже втричі (28.12.2018 р., 20.01.2019 р., 01.03.2019 р.) повертав прокуророві клопотання про арешт майна для усунення недоліків. Слідчий та прокурор в свою чергу втричі не усуває недоліки даного клопотання та не повертає майно власнику;

- слідчий пропустив строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки прокурором ухвала суду про повернення клопотання для усунення недоліків була отримана 05.04.2019 року о 15:40, а відповідно до відомостей з сайту Укрпошти повторне клопотання про арешт майна від 08.04.2019 було подане через відділення зв`язку Укрпошти 65045 о 19 год. 10 хв., тобто після спливу 72 годин, які були надані прокурору для усунення недоліків клопотання;

- слідчим у клопотанні та слідчим суддею не досліджено та не встановлено жодної обставини, яка б підтверджувала причетність ОСОБА_8 до вчиненого злочину, а також самого факту вчинення злочину,

- у клопотанні про арешт майна належним чином не викладено відповідне обґрунтування, в контексті ч.2 ст.170, ч,2 ст. 171 КПК України щодо необхідності накладення арешту на майно у конкретному випадку та значення цього майна для потреб кримінального провадження;

- в результаті проведення обшуку 26.12.2018 року була оглянута комп`ютерна техніка та вся інформація з неї була скопійована на переносні носії електронної інформації інспекторів кіберполіції. При цьому, за весь час перебування майна у слідчого та проведення його огляду слідчим не знайдено жодного доказу, який би свідчив про вчинення будь-якого злочину;

Посилаючись на викладені обставини, представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді, думки представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , яка просила відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 3 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність часткового задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України зазначив, що без накладення арешту на майно, неможливо виконати завдання кримінального провадження.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що слідчий просив накласти арешт на вилучене майно, оскільки воно є доказом вчинення злочину (а.п. 8).

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді (а.с. 77), клопотання слідчого було задоволено частково та на вилучене під час проведення 26.12.2018 року майно було накладено арешт з метою збереження предметів, які можливо використати як знаряддя злочину чи містить його сліди, а також з метою безперешкодного проведення необхідного експертного дослідження, а саме:

- ноутбук «Масbоок», в корпусі сріблястого кольору, з серійним номером CO2HV8EADRVD;

- планшет «iPad», в корпусі сріблястого кольору, з серійним номером DKWK20E1DJ8T;

- накопичував на НЖМД «Toshiba», s/n X983F2GYS, об`ємом 500 GB;

- ноутбук «MSI», модель: «MS6837D», з серійним номером FCC ID: 14L - MS6837D6;

- ноутбук марки «Samsung», s/n HLD293SBA00169P;

- ноутбук «Macbook Pro», s/n CO2Q4NF9G8WN, із зарядним пристроєм;

- ноутбук «Dell», s604S832.

Водночас, слідчий та слідчий суддя залишили поза увагою той факт, що на момент звернення із клопотанням до суду та його розгляду у кримінальному провадженні №0001468 від 15.04.2017 року на протязі більше двох років жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України. Окрім того, ОСОБА_8 не має процесуального статусу підозрюваного у даному провадженні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 пояснила, що по вилученій комп`ютерній техніці вже призначені експертизи, проте строк їх виконання встановлений до 2021 року.

Окрім того, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що слідчий пропустив строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, з огляду на наступне.

Так, в клопотанні про арешт майна від 08.04.2019 року слідчим зазначено, що ухвала слідчого судді від 04.03.2019 року про повернення прокурору клопотання для усунення недоліків, була отримана ним лише 05.04.2019 року, у зв`язку з чим слідчий вважає, що ним не був пропущений строк на звернення до суду із повторним клопотанням про арешт майна.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що прокурором в судовому засіданні суду 1-ої інстанції та в апеляційному суді не заперечувався той факт, що слідчим при зверненні із повторним клопотанням дійсно були пропущені строки на усунення його недоліків (а.п. 76).

Проте, апеляційний суд враховує те, що ухвала слідчого судді від 04.03.2019 року про повернення прокурору клопотання для усунення недоліків була отримана прокурором 05.04.2019 року о 15:40.

Так, згідно із відповіддю суду на адвокатський запит, прокурор ОСОБА_6 отримала копію ухвали Суворовського райсуду м. Одеси від 04.03.2019 по справі № 523/16033/18, провадження № 1-кс/523/1316/19, саме 05.04.2019 о 15:40 (а.п. 64-65).

Окрім того, відповідно до відомостей з сайту Укрпошти повторне клопотання про арешт майна від 08.04.2019 було подане через відділення зв`язку Укрпошти 65045 о 19 год. 10 хв. (а.п. 66).

Отже, слідчий подав клопотання до суду після спливу 72 годин, які були надані прокурору для усунення недоліків клопотання, встановлений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року, у зв`язку з чим пропустив процесуальний строк на його подання, що на думку апеляційного суду є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч.3 ст. 172 КПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені речі відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: які саме з вилучених речей були об`єктом кримінально протиправних дій, а які з них набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення і, чи визнані вони речовими доказами у кримінальному провадженні.

Окрім того, частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали взагалі не навів доводів про те, чому арешт накладений лише на частину вилученого.
Отже, слідчий та прокурор подали клопотання про накладення арешту, с пропуском встановленого законом строку, не вмотивувавши його належним чином, а слідчий суддя частково задовольнив це клопотання, також не зазначивши відповідних мотивів.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, оскільки слідчий суддя, окрім загальних формулювань та посилання на зміст клопотання слідчого, взагалі не навів мотивів на її обґрунтування,тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 170 Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Окрім того, надані слідчим матеріали, не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, слідчим пропущений строк на звернення до слідчого судді із клопотанням, тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на зазначене вище майно, є безпідставним.

Визнаючи доводи апеляційної скарги обгрунтованими та задовольняючи її, колегія суддів виходить з того, що, відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 419, 412, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2019 р. про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого в ході обшуку, проведеного 26.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4