Справа № 755/7226/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у cудовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002974 від 25.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 лютого 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробовуванням строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002974 від 25.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року ОСОБА_3 оголошено в розшук, а судове провадження було зупинено до його розшуку.

У подальшому, до суду було надано протокол затримання особи, обвинуваченої у вчинені злочину від 07 квітня 2019 року, про те що ОСОБА_3 затримано на підставі вказаної вище ухвали суду про його розшук.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у вказаному провадженні відновлено судове провадження і призначено судове засідання для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 та для розгляду кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про те, що до ОСОБА_3 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він, будучи обізнаним з покаранням за вчинений ним злочин може переховуватись від суду, а також, перебував у розшуку. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 не має постійного місця реєстрації та проживання в м. Києві, у зв`язку з чим, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є недоцільним. Також, ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни їх показів та створення алібі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість, продовжив злочинну діяльність, зокрема повторно, умисно, вчинив новий злочин. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів, тобто не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прохав обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту. Зазначив, що ухвалою суду на його підзахисного були покладені певні обов`язки, пов`язані з цілодобовим домашнім арештом, однак, оскільки його сестра, в якої він проживав, змінила місце проживання, йому також довелося змінити адресу проживання, про що він повідомляв слідчу. У зв`язку з наведеним, просив відмовити у клопотанні прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника та зазначив, що він не порушував умови цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також на конкретні обставини кримінального провадження, його особу та схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_3 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та покладено на останнього такі обов`язки: не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що мають право на виїзд з України, в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю. Також, ОСОБА_3 роз`яснено, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

У подальшому, після зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу, останній у судові засідання не з`являвся, у зв`язку з чим, 05.12.2018 року судом було постановлено ухвалу про застосовування відносно останнього приводу та 26.12.2018 року надано Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві доручення щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_3 , однак, привід та доручення суду не виконані. З рапорту Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві вбачається, що при відвідуванні місця проживання ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив та в ході бесіди із сусідами було встановлено, що ОСОБА_3 вони тривалий час не бачили.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , після зміни йому запобіжного заходу, до суду жодного разу не з`явився, порушив умови домашнього арешту, прокурором було заявлено клопотання про оголошення останнього в розшук та надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року ОСОБА_3 оголошено в розшук, а судове провадження було зупинено до його розшуку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, раніше судимий за корисливий злочин та перебував на іспитовому строку, ніде не працює, немає постійного місця реєстрації, що може свідчити про те, що він схильний до скоєння нового кримінального правопорушення, перебував у розшуку та порушив умови домашнього арешту, тому, може ухилятися від суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Прип`ять, українцю, громадянину України, не працюючому, не одруженому, без постійного місця реєстрації, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 червня 2019 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_3 рахувати з 06 квітня 2019 року 23 години 40 хвилин, тобто з моменту фактичного затримання.

Визначити ОСОБА_3 заставу у межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 35 240 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти ти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі порушення ним обов`язків, покладених на нього в цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя