ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1643/18 Номер провадження 11-кп/814/694/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0000316 від 14 серпня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-технічна, не одруженого, пенсіонера, раніше працюючого в ПСП «Високе», інваліда 3-ї групи, не судимого,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 21 години 30 хвилин 15 серпня 2018 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу продовжено та залишено тримання під вартою.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто на користь держави процесуальні витрати на проведення судової балістичної експертизи №2050 від 23.10.2018 року в сумі 1144 гривні.
Як зазначено у вироку, 13 серпня 2018 року близько 12 години, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території свого домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 вирішив зайти до будинку свого сусіда ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 для вирішення давнішнього конфлікту з приводу ведення господарства та постійному перебуванні курей потерпілого на території домогосподарства ОСОБА_7 .

Зайшовши до будинку ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 побачив, що останній знаходиться в сидячому положенні на своєму ліжку в приміщенні кухні.

Між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка та потерпілий почав висловлюватись нецензурними словами в сторону ОСОБА_7 .

В цей час з раптово виниклого мотиву неприязні під час сварки з потерпілим ОСОБА_10 у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 та з метою реалізації своїх намірів, обвинувачений, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання смерті, правою рукою, схопивши металевий предмет, розміром приблизно 50 см., який знаходився біля груби та наніс ОСОБА_10 не менше 29 ударів в область голови та не менше чотирьох ударів по тулубу та верхніх кінцівках, в результаті чого потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурор у кримінальному провадженні Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи, його правову кваліфікацію прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Вважає, що судом призначено покарання обвинуваченому яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не врахувавши тяжкість, суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу обвинуваченого і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.115 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, його суспільну небезпеку та суспільний резонанс, особі винного, який частково визнав вину у вчиненні злочину, характер дій обвинуваченого під час вчинення злочину, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, а саме не менше 29 ударів в область голови, вчинення злочину щодо особи похилого віку, наслідки, які настали.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі із внесеними змінами просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Вважає, що судом призначено покарання яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив йому суворе покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.115 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Зазначає, що щиро кається у вчиненому, активно сприяв органам досудового слідства, не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, йому вже виповнилось 55 років, має інвалідність, чого судом першої інстанції враховано не було, в умовах СІЗО переніс 2 інсульти, в зв`язку з чим перебуває у медичній частині на лікуванні.

Крім того, зазначає, що поведінка потерпілого, який витягнув пістолет та зробив постріл в його бік, спровокувала його на вчинення злочину.

На початку судового засідання обвинувачений заявив про відмову від апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , поданої в його інтересах. Відмова від апеляційної скарги захисника здійснена в присутності його захисника та не порушує права обвинуваченого на захист. Тому колегія суддів не розглядає апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише у разі коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути, серед інших, на обставини, що впливають на правову кваліфікацію діяння, тобто правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , як і його кваліфікація за ч.1 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі прокурора та обвинуваченого під сумнів не ставляться, а отже у колегії суддів відсутні підстави для перевірки чи перегляду встановлених судом першої інстанції фактичних обставин і вона вважає їх встановленими так, як це відображено у вироку суду першої інстанції.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість або суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, його позицію до вчиненого, яка, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, має інвалідність та слабкий стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнав наявність хвороби та інвалідність.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, не зайшли свого підтвердження.

Не знайшли свого підтвердження і доводи прокурора про не врахування судом першої інстанції тяжкості, суспільної небезпеки вчиненого злочину та суспільний резонанс, особи винного, який частково визнав вину у вчиненні злочину, характер дій обвинуваченого під час вчинення злочину, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, а саме не менше 29 ударів в область голови, вчинення злочину щодо особи похилого віку, наслідки, які настали.

Ці доводи не впливають на правильність призначеного судом покарання і на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються обвинувачений та прокурор в своїх апеляційних скаргах, про що вказано у вироку.

Доводи обвинуваченого про наявність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та не перешкоджання слідству, є необґрунтованими, оскільки не зважаючи на зазначення в апеляційній скарзі про щире каяття, сам обвинувачений в суді першої інстанції вину визнавав частково, його показання під час судового засідання є суперечливими, непослідовними та нелогічними, в зв`язку з чим, суд першої інстанції правильно розцінив їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому взяв до уваги їх тільки в тій частині, в якій вони узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають. Зокрема, взято до уваги його показання щодо місця, часу та дій (нанесення ударів по голові та тулубу) вчинених та спрямованих ним на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 .

Інтерпретація ж обвинуваченим обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, колегією суддів також оцінюється критично з підстав нелогічності та очевидної неправильності його суджень.

Тобто обвинувачений ОСОБА_7 заявляючи про те, що він щиро кається, але не визнає свою вину, свідчить про бажання уникнути чи пом`якшити свою відповідальність. А лише повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину, викликане щирим каяттям або бажанням сприяти розкриттю злочину може бути враховано при призначенні покарання у бік його пом`якшення.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

За таких обставин, з урахуванням відсутності обтяжуючих або пом`якшуючих покарання обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора у кримінальному провадженні Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4