Номер провадження: 11-кп/813/1006/19
Номер справи місцевого суду: 499/122/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.03.2019 р. в кримінальному провадженні №0000442 від 01.09.2014 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Роздільна Одеської області, громадянина України, із повною середньо-технічною освітою, неодруженого, тимчасово не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 13.12.2017 р. Роздільнянським райсудом Одеської області за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді шести років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна;

- за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді семи років та двох місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді семи років та двох місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком приєднано частково не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Роздільнянського райсуду Одеської області від 13.12.2017 року та за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років та 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з 19.08.2015 року та, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 24.12.2015 р.), зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання за цим вироком попереднє ув`язнення з 19.08.2015 року по 21.11.2017 року включно із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він в кінці серпня 2014 року, точний день встановити не надалось можливим, приблизно о 02 год., прийшовши до домоволодіння ОСОБА_11 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та через віконний отвір проникнувши до її будинку, тихо підійшов до потерпілої ОСОБА_11 , де, застосовуючи фізичне насильство, не небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, умисно наніс їй декілька ударів рукою в область голови, від чого остання, не встоявши на ногах, впала на підлогу, а він тим часом, використовуючи свою фізичну перевагу, наніс ще кілька ударів в область тулуба потерпілої ОСОБА_11 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та тулуба та, подавивши таким чином волю останньої до опору й використовуючи її безпорадний стан, відкрито викрав грошові кошти в сумі 5 900 грн., які знаходились в кімнаті та з місця пригоди зник, завдавши потерпілій збитки на вищевказану суму.

Окрім того, 08.02.2015 року приблизно о 01 год., ОСОБА_8 в особистих інтересах таємно проник через огорожу до садиби ОСОБА_12 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де через незачинені двері проник до господарської будівлі, звідки заволодів транспортним засобом, належним ОСОБА_12 мопедом «Хонда Діо 34», чорного кольору, вартістю в 4000 грн., після чого, поїхавши на власному автомобілі на ринок «Яма», розташованому в м. Одесі, продав викрадений мопед незнайомому йому чоловіку за 2 500 грн.

Окрім того, в середині квітня 2015 року, точну дату встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 разом зі своїм знайомими Вадимом, точних анкетних даних в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, прибули на автомобілі марки «ВАЗ 2101», синього кольору, державний номер встановити не надалось можливим, в смт. Іванівка Одеської області, де приблизно о 23 год. з метою заволодіння чужим майном зупинились біля гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_13 та через кришу ОСОБА_8 проник в середину гаражного приміщення та разом з ОСОБА_14 здійснили крадіжку зварювального апарату вартістю 5 000 грн., компресора вартістю 4 500 грн., зарядного пускового пристрою вартістю 6 000 грн., після чого залишили місце злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 15 500 грн.
Окрім того, ОСОБА_8 31.05.2015 року приблизно о 20 год., знаходячись в смт. Іванівка Одеської з метою заволодіння чужим майном та, проїжджаючи на власному автомобілі марки «ВАЗ 2101» по вул. Степовій та зайшовши в будинок АДРЕСА_5 по зазначеній вулиці, проник через незачинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_6 , належній ОСОБА_15 , звідки здійснив крадіжку грошових коштів, після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на суму 72 000 грн.

Окрім того, ОСОБА_8 02.06.2015 року приблизно о 10:30 год., знаходячись в с. Баранове Іванівського району Одеської області з метою заволодіння чужим майном, проїжджаючи на власному автомобілі марки «ВАЗ 2101» по вул. Центральній, зайшовши через відчинені вхідні ворота в садибу № НОМЕР_1 , розташованій по зазначеній вулиці та належній ОСОБА_16 , проник через незачинені двері до зазначеного житлового буд. АДРЕСА_7 , звідки здійснив крадіжку грошових коштів, після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 8 200 грн.

Окрім того, 30.06.2015 року ОСОБА_8 разом зі своїм знайомими Вадимом, точних анкетних даних в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, проїжджаючи на автомобілі марки «ВАЗ 2101», синього кольору, державний номер встановити не надалось можливим, по автодорозі «Київ-Одеса» поблизу с. Червонознам`янка Іванівського району Одеської області, приблизно о 02 год. зупинились з метою заволодіння чужим майном біля магазину, розташованого на узбіччі автодороги «Київ-Одеса» за напрямком м. Одеса, належному ОСОБА_17 та за допомогою пили по металу та металевого прута демонтували замикаючі пристрої на дверях в магазин «ПП ОСОБА_18 », після чого здійснили крадіжку із зазначеного магазину автомобільні мастила, автохімію, автомобільні колодки, 4 колеса від автомобілю «Фольцваген» та залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 83 241 грн.

Окрім того, в середині липня 2015 року, точну дату встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 разом зі своїм знайомими Вадимом, точних анкетних даних в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, проїжджаючи на автомобілі марки «ВАЗ 2101», синього кольору, державний номер встановити не виявилось можливим, в с. Конопляне Іванівського району Одеської області, приблизно о 01 год. зупинились з метою заволодіння чужим майном біля кам`яної споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_19 , де за допомогою металевого прута демонтували замикаючі пристрої на дверях в зазначену кам`яну споруду та здійснили крадіжку інструментів для праці по дереву, після чого залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілому ОСОБА_19 майнову шкоду на загальну суму 86 560 грн.

Окрім того, 17.07.2015 року, точний час не встановлений, ОСОБА_8 , проїжджаючи на автомобілі марки «ВАЗ 2101», синього кольору, державний номер якого встановити не виявилось можливим, в с. Блонське Іванівського району Одеської області, приблизно о 01 год. зупинився з метою заволодіння чужим майном біля магазину «ПП ОСОБА_20 », який належить ОСОБА_21 , за допомогою молоту демонтував стіну зазначеного магазину та здійснив крадіжку товарно-матеріальних цінностей та продуктів харчування, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та заподіявши потерпілій ОСОБА_21 майнову шкоду на загальну суму 21 632 грн.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваним вироком суду першої інстанції з підстави того, що суд помилково, всупереч вимогам ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», зарахував його підзахисному строк попереднього ув`язнення з 19.08.2015 р. лише по 21.11.2017 р., хоча він до сих пір знаходиться у слідчому ізоляторі та на нього поширюється режим попереднього ув`язнення.
Посилаючись на викладене, захисник просить змінити вирок суду та зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 19.08.2015 р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначив, що вирок суду є незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступні обставини:
- суд першої інстанції повинен був призначити покарання ОСОБА_8 за вчинення зазначених злочинів за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України, а не за сукупністю вироків, оскільки вирок Роздільнянського райсуду Одеської області від 13.12.2017 р. не набрав законної сили у зв`язку із його оскарженням в апеляційному порядку прокурором та обвинуваченим;
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що в межах зазначеного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, тому суд безпідставно зарахував останньому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
Посилаючись на викладене, прокурора ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяця.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.
Виключити рішення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.08.2015 р. по 21.11.2017 р.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_22 частково підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та просила вирок суду змінити, застосувавши положення ч. 5 ст. 72 КК України в ред. від 24.12.2015 р., на весь період знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а саме з 19.08.2015 р., а також при складанні покарання застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки злочини за які останній притягується до кримінальної відповідальності були вчинені до постановлення попереднього вироку.
Заслухавши доповідь судді, позиції обвинуваченого, захисника та прокурора, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України зібрані по справі докази, які є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.
Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та обґрунтовано кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення; незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене повторно; грабіж, поєднаний з проникненням у житло та вчинений повторно.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинах та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання органу обвинувачення в апеляційній скарзі на допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушення визначеного порядку призначення покарання, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, положеннями ст. 70 КК України визначений порядок призначення покарання за сукупністю злочинів.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В свою чергу, п. 25 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачає, що за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів в період часу з серпня 2014 р. до липня 2015 р.

При цьому, вироком Роздільнянського райсуду Одеської області від 13.12.2017 р. в рамках кримінального провадження №0000736 від 23.06.2015 р. ОСОБА_8 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України та йому, із застосуванням положень ст.ст. 70, 71 КК України, було призначено остаточне покарання у виді 7 років та 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зазначений вирок суду був переглянутий в апеляційному порядку Одеським апеляційним судом, до нього були внесені зміни щодо порядку призначення покарання та він вступив в законну силу 18.06.2019 року, тобто в день проголошення ухвали апеляційного суду.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в зазначеному провадженні допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_8 вчинив інші кримінальні правопорушення до постановлення попереднього вироку Роздільнянського райсуду Одеської області від 13.12.2017 р..

Таким чином, з огляду на вищевказані положення кримінального процесуального закону, ОСОБА_8 повинно було бути призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами його призначення за сукупністю злочинів, із частковим приєднанням у строк покарання за оскаржуваним вироком суду покарання, призначеного за попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.12.2017 р.

Окрім того, посилання сторони захисту на невірне зарахування судом першої інстанції в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в рамках зазначеного кримінального провадження строку попереднього ув`язнення є слушними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 24.12.2015 р.), у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного вироку (т. 2, а.с. 197, зворотна сторона), суд зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.08.2015 р. по 21.11.2017 р., не врахувавши, що обвинувачений до теперішнього часу утримується в режимі попереднього ув`язнення у зв`язку із процедурою перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку.

Так, ОСОБА_8 перебуває у режимі попереднього ув`язнення з 19.08.2015 р. по теперішній час, тобто по 23.07.2019 р., що означає, що на день розгляду апеляційної скарги, з урахуванням положень щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_8 фактично повністю відбув призначене судом 1-ої інстанції покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти у залі судового засідання апеляційного суду у зв`язку з повним відбуттям призначеного йому покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що враховуючи допущену судом першої інстанції неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилась у невірному зарахуванні в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення та порушенні правил призначення покарання.
Отже, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання із призначенням покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів із застосуванням положень ч.ч. 1 та 4 ст. 70 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченому з моменту його затримання до вступу вироку в законну силу, тобто по 23.07.2019 р..

Керуючись ст.ст. 370, 373, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

ВирокРоздільнянського районного суду Одеської області від 13.03.2019 р. відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України змінити.
Абзац другий резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці без конфіскації майна».

Абзац третій резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:
«Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднати ОСОБА_8 покарання, призначене вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.12.2017 р. та остаточно призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років та 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна».

Абзац четвертий резолютивної частини вироку виключити.

Абзац п`ятий резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«На підставі ч. 5 ст. 72 КПК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 24.12.2015 р.), зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 19.08.2015 року по день набрання вироком законної сили, а саме по 23.07.2019 року включно, із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі».

Засудженого ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно, у зв`язку із повним відбуттям призначеного йому покарання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4