УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2019 Справа №607/17208/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000047, витребування відомостей з ЄРДР, -

встановив:
ОСОБА_3 подав скаргу на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000047. У скарзі вказано: «Старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 винесено постанову від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 року у зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КПК України.Звертаємо увагу суду, що вперше копію вище зазначеної постанови про закриття кримінального провадження я отримав 16.07.2019 року з моєї поштової скриньки звичайним листом без повідомлення про вручення даного листа, а відтак строк на подачу скарги починає обчислюватись з 16.07.2019р. по 25.08.2019р. (ч.1 ст.304 КПК України, ч.1 ст.115), (Копія повідомлення №17096/8/2-18 від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 року, копія постанови слідчого ОСОБА_5 від 12.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 року оболонка поштового відправлення зі штемпелем від 12.07.2019 року, в якій містились постанова слідчого ОСОБА_5 від 12.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 року, повідомлення №17096/8/2-18 від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 року додається).При розгляді даної скарги прошу суд врахувати Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17, який в п.12 зазначив наступне: «у судовій практиці досить частими є випадки, коли копія постанови про закриття кримінального провадження надсилається особі у спосіб, який унеможливлює встановлення дати отримання, наприклад, в разі надсилання копії постанови звичайним, а не рекомендованим листом. У таких випадках за відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку слідчим суддям доцільно розглядати скарги на постанови про закриття кримінального провадження по суті й уникати визначення моменту початку перебігу строку оскарження датою винесення постанови». Постанову слідчого про закриття кримінального провадження вважаю невмотивованою, необгрунтованою та незаконною за наступних обставин: ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2018 року по кримінальній справі №607/5700/15-к, (кримінальне провадження №0000012 від 31.01.2015 року), на прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 було покладено обов`язок повернути належні мені мобільний телефон марки «Кселомі мі 3» сріблястого кольору, з сім-картою, дві візитні картки лікаря стоматолога, два аркуші паперу з рукописним текстом, гаманець чорного кольору (шкіряний), грошові кошти в сумі 109 грн., (Копія ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2018 року, по кримінальній справі №607/5700/15-к, (кримінальне провадження №0000012 від 31.01.2015 додається). Зазначені вище речі були вилучені у мене слідчим прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 під час проведення ним огляду місця події кафе-бару «Маяк» 02.02.2015 року, який на дану дату був не уповноваженою особою здійснювати досудове розслідування кримінального провадження в рамках якого здійснювалось таке вилучення. Надалі за наслідками розгляду клопотання слідчого ОСОБА_7 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на зазначені вище мої речі був накладений арешт. Листом №17/7-336-16 від 09.02.2018 року прокурором ОСОБА_9 мене було повідомлено, що в слідчому відділі прокуратури Тернопільської області відсутня інформація про поміщення в камеру зберігання речових доказів прокуратури області гаманця чорного кольору (шкіряного), та двох аркушів наперу з рукописним текстом, які вилучені у мене 02.02.2015р. в вході огляду місця події в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та про те, що слідчі слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , якими проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000012 від 31.01.2015р. в прокуратурі області не працюють, (лист прокурора ОСОБА_8 №17/7-336-16 від 09.02.2018року додається). В наступному мої речі-гаманець чорного кольору (шкіряний) та два аркуші наперу з рукописним текстом, мені повернуто не було. 20 лютого 2018 року за результатами розгляду моєї скарги від 11.02.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено ухвалу (справа №607/2579/18) якою зобов`язано прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 внести в до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення, з моєї заяви від 12.02.2018 року про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.191 КК України, (Копія ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2018р. ( справа 607/2579/18, провадження 1-кс №607/1256/2.018) додається). В вище наведеній заяві я зазначив обставини, та факти які свідчать про вчинення службовими особами прокуратури Тернопільської області кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а саме заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем та про завдану мені таким кримінальним правопорушенням моральної та матеріальної шкоди з конкретизацією в чому саме полягає така шкода та її розмір. (Заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України від 12.02.2018р. додається). Слідчим ОСОБА_12 , якою проводилось розслідування даного кримінального провадження проведено допити слідчих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без моєї присутності й мого захисника, а також без фіксації цих допитів з застосуванням технічних засобів, шляхом здійснення аудіо-відеозапису з одночасним складанням протоколів про їх хід і виконання. При цьому звертаю увагу суду на те, що до проведення цих допитів мною 16.03.2018 року було подане клопотання в якому я посилаючись на ст.7, 55, 56, 104, 107, 224 КПК України просив здійснювати фіксацію допитів слідчих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інших працівників прокуратури Тернопільської області відповідальних за збереження мого майна в моїй присутності та мого захисника з застосуванням технічних засобів, шляхом здійснення аудіо-відеозапису з одночасним складанням протоколів про їх хід і виконання. Дане клопотання було задоволено слідчим ОСОБА_12 повному обсязі, про що мене було повідомлено листом №к-57/9/2-2018 від 19.03.2018р., (Клопотання ОСОБА_13 від 16.03.2018р. та лист відповідь слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 № к-57/9/2-2018 від 19.03.2018р. додається). В даному кримінальному провадженні я перебуваю у статусі потерпілого, що підтверджується врученням мені пам`ятки від 17.05.2018р. про процесуальні права та обов`язки потерпілого, (пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого від 17.05.2018р. додається).
Відповідно до ст.56 КПК України потерпілий має право заявляти клопотання, брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; Відповідно до ч.1 ст.107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування с обов`язковим; Відповідно до ч.6 ст.107 КПК України не застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними. Отже, за зазначених мною обставин донити ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у даному випадку здійснені слідчим ОСОБА_12 з порушеннями встановленого порядку та без дотримання вимог встановлених КПК України в частині забезпечення реалізації прав наданих потерпілому, що тягне за собою недійсність відповідних процесуальних дій та отриманих внаслідок їх вчинення результатів, та як наслідок на них не вправі посилатися слідчий при обгрунтуванні закриття кримінального провадження в своїй постанові. Дане порушення КПК України під час проведення слідства попереднім слідчим ОСОБА_12 та слідчим ОСОБА_5 , якій в наступному було доручено проводити досудове розслідування даного кримінального провадження не було усунено, тому посилання в оскаржуваній постанові на покази ОСОБА_10 та ОСОБА_6 надані ними під час їх допиту слідчим ОСОБА_12 є неспроможними та безпідставними, оскільки такі покази здобуті під час процесуальної дії яка за наведених вище обставин відповідно до вимог ч.6 ст.107 КПК України є недійсною. 3) Також, в ході проведення досудового розслідування слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_5 не встановлено хто ж в кінцевому випадку з працівників прокуратури Тернопільської області ніс відповідальність за збереження вилученого у мене та арештованого судом мого шкіряного гаманця фірми «Calvin Klein» та двох аркушів паперу з рукописним текстом інтимного характеру, а відповідно міг привласнити ці речі, тим самим вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.191 КК України.Тобто, слідчим не встановлено та не прослідковано весь ланцюг переходу відповідальності за збереження моїх речей до працівників прокуратури та не підтверджено наявність такої відповідальності у кожного з них відповідними доказами (актами приймання-передачі, наказами, відповідними книгами та інше). При цьому слідчим не враховано вимоги «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей га іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства Внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 N51/401/649/471/23/125, в якій визначено коло відповідальних осіб за зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства та облік і порядок їх зберігання та про яку я зазначав у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення та під час мого допиту в даному кримінальному проваджені. Також, в ході проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_12 та ОСОБА_5 не проведено допит працівника/працівників прокуратури Тернопільської області, і на якого/яких згідно з наказом керівника даної прокуратури був визначеним відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи відповідно до п.14 розділу «Зберігання речових доказів, цінностей, документів та іншого майна» зазначеної вище Інструкції. Про проведення допиту даного працівника/працівників я просив у своєму клопотанні від 16.03.2018р.. про яке зазначив вище і яке в повному обсязі було задоволено слідчим ОСОБА_15 .Проведення даного допиту дало б можливість підтвердити, спростувати, або поставити під сумнів покази надані слідчим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час їх допиту та встановити хто ж в кінцевому випадку з працівників прокуратури був відповідальними за збереження мого гаманця та двох аркушів рукописного тексту і міг їх привласнити. Однак слідчим це не було зроблено. Натомість в обгрунтуванні закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_5 посилається лише на покази слідчих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як на такі, які є правдивими та вказують про відсутність в їх діях ознак злочину передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та які за наведених обставин в пункті 2 даної скарги є недійсними, а відповідно на них не вправі посилатись слідчий ОСОБА_5 , вмотивовуючи та обгрунтовуючи своє рішення про закриття даного кримінального провадження. Звертаю увагу суду на те, що у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення я зазначив що в діях зазначених працівників прокуратури Тернопільської області також можуть міститись ознаки злочину передбачені ч.1 ст.366 КК України, з метою уникнення від відповідальності за вчинення кримінального злочину передбаченого ст.191 КК України, шляхом складання цими службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів та надання ними неправдивих показів. Виходячи з цього відповідно до вимог КПК України слідчими П`єх та ОСОБА_5 при проведені досудового розслідування мали б вжити всіх передбачених законом заходів для перевірки правдивості наданих показів слідчим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 під час їх допиту, перевіривши їх відповідними доказами, які б підтверджували правдивість даних наказів. Однак, це слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_5 не було зроблено. Також, в постанові про закриття кримінального провадження однією з обставин які слугують для його закриття слідча ОСОБА_5 посилається на те, що в ході досудового розслідування не було здобуто жодних доказів на підтвердження того, що я не надав жодних документів які б підтверджували факт того, що вилучений у мене гаманець чорного кольору був саме фірмовою річчю марки «Calvin Klein», а також документів, які б підтверджували його вартість, а також, що я жодним чином не підтвердив, що вилучені у мене аркуші паперу містять текст конфіденційного (інтимного) характеру і що їх втрата могла спричинити мені моральну шкоду.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.Відповідно до ч.1 ст.92 обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Звертаю увагу суду на те що, КПК України не місить жодних вимог, що в даному випадку доказування виду і розміру шкоди, завданої мені кримінальним правопорушенням покладається на мене, як на потерпілого. При цьому зауважую суду на тому, що в даному випадку таке доказування згідно КПК України покладається на слідчого, який би мав вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення завданої мені матеріальної та моральної шкоди. Такими заходами могло бути проведення слідчим допитів моєї дружини, мого сина та моєї матері, яким було відомо що мій гаманець був саме фірмовою річчю марки «Calvin Klein» і був коштовною річчю, оскільки як зазначено в моїй заяві про вчинення кримінального правопорушення саме моя дружина придбавала даний гаманець в Італії вартість якого складала 59.99 Євро, а мої син та мати теж володіли інформацією про його коштовність і брендовість, про що я також повідомив під час мого допиту. Однак таких заходів слідчим вжито не було. Щодо двох аркушів паперу з рукописним текстом які містили текст конфіденційного (інтимного) характеру, не зрозуміло яким чином я мав підтвердити наявний у них текст, бо розкриття їх змісту слідчому вже спричинило б мені моральну шкоду, а саме душевне хвилювання та пригніченість при озвучуванні їх змісту, тому посилання слідчого на те, що я не підтвердив що вилучені у мене дані аркуші паперу містять текст конфіденційного (інтимного) характеру і що їх втрата могла спричинити мені моральну шкоду є безпідставними і такими що не грунтуються на нормах кримінально процесуального законодавства та судової практики ВСУ. Також, у своїй постанові від 28.06.2018р. про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018р. обгрунтовуючи свою позицію щодо його закриття слідча ОСОБА_16 фактично безпідставно посилається на ч.2 ст.11 КК України, в якій зазначено що не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча, формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Така позиція слідчої в даному випадку не відповідає висновкам зроблених в постанові Верховного Суду і нормам права визначених КК України підтвердженням чоіо є наступне: Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-221 ксі5, висловився про те, що специфіка встановлення малозначності діяння в контексті положень частини другої ст.11 КК України полягає в обов`язковій сукупності трьох умов: 1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної-) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті II КК; малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду; малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на гой злочин, який особа бажала вчинити. Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми). Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається, (Роздуківка Постанови ВСУ від 24.12.2015р. (справа 5-221 кс 15) з СДРСР додається). Отже, під час проведення досудового розслідування слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_16 не встановлено чи було взагалі кимсь вчинено діяння, формальна наявність злочину в якому була присутня і містила в собі всі ознаки складу даного злочину, а саме привласнення мого майна шляхом зловживання службовим становищем, про яке йдеться в моїй заяві про вчинення кримінального правопорушення. А саме слідчими не встановлено та не ідентифіковано конкретну особу або групу осіб яка вчинила/вчинили це діяння, та чи було таке діяння поєднане з зловживанням її/їх службовим становищем. Також, звертаю увагу суду на те, вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України не пов`язано з тим, чи була завдана таким діянням істотна матеріальна (майнова чи фізична) шкода, оскільки обов`язковість наявності конкретного розміру такої шкоди, як об`єктивної сторони злочину за ч.2 ст. 191 КК України не закріплено (не зазначено) даним Кодексом. Окрім цього звертаю увагу суду на те, в диспозиції ст.45 КК України (примітки) до ст.191 КК України злочини які передбачені ст. 191 КК України є корупційними злочинами та згідно ст.45 КК України особа яка їх вчинила не залежно від їх тяжкості або вчинення їх по необережності, навіть при щирому каятті, активному сприянні розкриттю злочину і повному відшкодуванню завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди не може бути звільнена від кримінальної відповідальності. Тобто кримінальна відповідальність за вчинення злочинів передбачених,ст.]91 КК України наступає в будь-якому випадку і не залежить від розміру заподіяної цими злочинами шкоди і її виду. Отже, виходячи з вище наведеного фактичне посилання слідчого ОСОБА_5 на ст.11 КК України в постанові про закриття кримінального провадження, як на одну з підстав для його закриття в даному випадку с безпідставним і таким що не грунтується на нормах визначених КК України, КИК України та висновках зроблених ВСУ в його Постанові від 24.12.2015р. (справа 5-221кс15). Також, звертаю увагу суду на те, що дане кримінальне провадження раніше вже було закрито слідчим ОСОБА_12 у зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_17 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КИК України, про що слідчим прийнято відповідну постанову від 28.06.2018р. Дана постанова слідчого ОСОБА_12 від 28.06.2018р була скасована ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2018 року (слідчий суддя ОСОБА_18 ) у зв`язку з неповнотою досудового розслідування, не з`ясуванням всіх обставин кримінального провадження, що суперечить принципу повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження та невідповідності рішення слідчого вимогам ст.110 Kl ІК України. Однак, після відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000047 від 02.03.2018р. слідчим ОСОБА_5 в оскаржуваній зараз постанові про закриття даного кримінального провадження фактично продубльовано зміст раніше скасованої судом постанови слідчого ОСОБА_12 від 28.06.2018р., при цьому слідством не вжито жодних дій в тому числі не проведено жодних слідчих та розшукових дій з метою встановлення осіб прокуратури Тернопільської області причасних до вчинення даного кримінального правопорушення, а саме привласнення мого майна - коштовного гаманця та двох аркушів рукописного тексту та встановлення і дослідження всіх обставин даного кримінального провадження з ціллю забезпечення проведення швидкого, всебічного, повного і неупередженого розслідування, як це визначено вимогами ст.2 та ч.2 ст.9 КПК України, (Копія постанови слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 28.06.2018р. про закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018 р., та копія ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2018р.(справа 607/14352/12, провадження №1-кс/607/6988/218, слідчий суддя ОСОБА_18 ) додається). Також звертаю увагу суду на те, що слідчі ОСОБА_12 та ОСОБА_5 постійно уникають мене, умисно приймають процесуальні рішення таємно без належного повідомлення учасників процесу, маніпулюючи датами та числом про його прийняття для того щоб полегшити собі роботу, чим порушують мої права потерпілого. Також, для того щоб спростити собі роботу слідство навіть маніпулює відомостями в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Маю підозри того, що слідчі викривляють внесені відомості до ЄРДР щодо кримінального провадження №0000123 щоб уникнути контролю. Згідно з абзацом 2 ст.1 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг обов`язковий реквізит електронного документа це обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не має юридичної сили. Отже, слідчий ОСОБА_12 та ОСОБА_5 при проведені досудового розслідування даного кримінального провадження ухилились від виконання обов`язків які покладені на них ст.25, ч.2 ст.9 КІІК України, а саме від проведення всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи яка його вчинила та забезпечення моїх прав як потерпілого. Звертаю увагу суду на те, що своєю бездіяльністю при проведені досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та винесення невмотивованих, не обгрунтованих та незаконних постанов про закриття даного кримінального провадження слідчі ОСОБА_12 та ОСОБА_5 фактично приховують вчинення злочину працівниками прокуратури Тернопільської області, на яких згідно з законодавством України були покладенні обов`язки по збереженню вилученого у мене мого майна, а отже, слідчі ОСОБА_12 та ОСОБА_5 за наведених вище обставин самі вчиняють кримінальне правопорушення. При вирішені даної скарги прошу суд врахувати те, що ССПЛ у своїх рішеннях неодноразово констатував, що для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має призвести до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. (Рішення ССПЛ «Чумак проти України» від 19.05.2016 року; «Гонгадзе проти України» від 08.11.2005 року; «Кац та інші проти України» 18.12.2008 року). Виходячи з вище наведених обставин вважаю що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000047 від 02.03.2018р., проведено неефективно з порушення вимог КІІК України, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи яка його вчинила, а також без дотримання вимог КІІК України щодо реалізації прав наданих потерпілому і їх дотримання органом досудового розслідування. Тому вважаю що постанова слідчого відділення СУ ГУНИ в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29.12.2018р. нро закриття кримінального провадження №0000047 від 02.03.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КІІК України, а саме заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем є не обгрунтованою, винесена без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, які згідно з вимогами ст.91 КІІК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та надання їм належної правової оцінки, а зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ч.5 ст.110 КІІК України, оскільки не містить належного обгрунтування мотивів її прийняття, з посиланням на зібрані матеріали кримінального провадження, з наданням їм належної правової оцінки».
Також, ОСОБА_3 просить витребувати в Держателя ЄРДР генеральної прокуратури України завірені у встановленому порядку всі наявні відомості з ЄРДР у вигляді скріншотів з форми «Номер кримінального провадження 0000047, з вкладки «Рух провадження» від дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий в судове засіданні не прибув, про причини не повідомив.

Відповідно до ст.55 Конституції України права людини захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Слідчим надано матеріали кримінального провадження №0000047, які складаються з 146 сторінок. Однак, про їх зміст та суть в постанові не вказано. З оскаржуваної постанови вбачається, що вона не вмотивована з посилання на всі матеріали кримінального провадження, а лише на частину з них. Тобто, слідчий не надав правову оцінку всім матеріалам кримінального провадження зібраним доказам, у сукупності. У постанові не зазначено, які докази є належними і допустимими, яке їх змістовно-смислове значення, котрі з них не можуть бути доказами і чому, а тому не враховуються. Отже, із наявних 146 сторінок документів значна їх частина в постанові не вказана, а отже, не врахована при її вмотивуванні, їм не надана правова оцінка у сукупності з іншими доказами. Тому, постанова старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2018 року за змістом не відповідає вимогам передбаченим ч.5 ст.110 КПК України, оскільки не містить всіх передбачених законом відомостей.

Згідно з ст.8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Слідчий не надав доказу вручення копії постанови ОСОБА_3 , тому необхідно поновити строк на її оскарження, оскільки його пропущено з причин, що не залежали від особи.

Обґрунтованих письмових заперечень на скаргу слідчий також не подав, тобто не скористався своїм правом на доведення правомірності оскаржуваної постанови. Враховуючи наведені обставини постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2018 року необхідно скасувати.

ОСОБА_3 не надав доказів того, що він звертався до Генеральної прокуратури України із заявою про надання йому завірених у встановленому порядку всіх наявних відомостей з ЄРДР у вигляді скріншотів з форми «Номер кримінального провадження 0000047, з вкладки «Рух провадження» від дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до прийняття рішення про закриття кримінального провадження, але йому у цьому відмовлено. Отже, немає доказів неправомірності дій службових осіб Генеральної прокуратури України.

В контексті повноважень слідчого судді визначених КПК України слідчий суддя не вправі збирати докази, документи для сторін кримінального провадження. Тому, в цій частині скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 8, 55, 129 Конституції України, 7, 284, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000047.

В задоволенні скарги в частині витребування з Генеральної прокуратури відомостей про рух кримінального провадження №0000047 відмовити.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1