Дата документу 24.07.2019 Справа № 331/146/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/146/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/909/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 24 липня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року про відмову у звільненні ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, через адміністрацію ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання.
Клопотання обґрунтоване тим, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року його засудженого за п 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року, призначене покарання залишено без змін.
12.01.2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01 листопада 2008 року по 20 червня 2017 року включно. Таким чином, на момент прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року він фактично відбув покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_7 просив суд застосувати до нього положення ст. 49 КК України та звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінчення строків давності, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання засудженого, вказавши про відсутність передбачених законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстав для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним даним та змісту його заяви від 26.11.2018 року, а також базовим вимогам КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що перед судом були поставленні чіткі вимоги та підстави застосування положень ст. 49 КК України, проте суд залишив їх без уваги, що вказує про неповноту судового розгляду, порушення рівності сторін перед законом та правовий примус.

Вказує, що судом не надано оцінку всім доводам, викладених в заяві, зокрема щодо застосування положень ч.5 ст. 72 КК України, як це було зроблено відносно ОСОБА_9 згідно вироку апеляційної інстанції від 16.04.2015 року.

Крім того зазначає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали нівелювалися вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, також не вказано, якими нормативно-правовими нормами керувався суд при відмові у застосуванні положень ст. 49 КК України.

Просить дослідити усі обставини справи, скасувати ухвалу суду та направити провадження на новий судовий розгляд.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений зазначає про постановлення ухвали з грубим порушенням прав людини, Конституції та Законів України та висуває вимогу про скасування оскаржуваної ухвали й винесення свого рішення з приведенням у відповідність всіх сумнівів і протиріч, змінивши відповідно до вимог закону довічне позбавлення волі на певний строк.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказав про порушення судом вимог КПК, оскільки йому не надано було захисника, суд не відповів на усі питання, які були поставленні перед судом, крім того, вказує про певну дискримінацію, оскільки до інших осіб застосовувалися положення ст. 49 КК України, а відносно нього ні.
Захисник у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, вказав про розгляд провадження буз участі захисника, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор у судовому засіданні вказав про безпідставність вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ч. 1 ст. 59 Конституції України та ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України гарантує засудженому право на правову допомогу.

Забезпечення права на захист є однією з основних засад кримінального провадження, як зазначено в пункті 13 частині 1 статті 7 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 43 КПК України, виправданий, засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Частина 1 статті 52 КПК України передбачає обов`язкову участь захисника в кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Реалізація права засудженого на правову допомогу за призначенням гарантована в межах Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Відповідно до матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання на підставі вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року, яким останній визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та йому призначено покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2016 року та ухвалою колегій суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі залишено без змін.
Згідно положень ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбаченні п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, є особливо тяжкими злочинами.
Однак, за матеріалами провадження, дане судове провадження місцевим судом здійснено за відсутності захисника, участь якого у даному випадку є обов`язковою, що порушило право засудженого на захист.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не може вважатися законною і обґрунтованою та, за встановленого істотного порушення вимог КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Колегія суддів не вдається до обговорення обґрунтованості інших доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України такі вимоги не можуть бути вирішеними судом апеляційної інстанції наперед, а тому усі доводи засудженого слід перевірити при новому судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року про відмову у звільненні ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4