Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
підготовчого судового засідання

Справа № 518/1177/18

Номер провадження: 1-кп/511/224/18

"19" грудня 2018 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі колегії суддів :

судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів судового засідання : ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесенному до ЄРДР за №0000891 від 18.11.2013 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Арцизького району Одеської області , болгарина , гр.України , з неповною середньою освіта , не одружений , офіційно не працюючий , утриманців не має, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимий , перебуває під вартою Житомирське СІЗО № 8 м.Житомир , пр -кт Незалежності ,172
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187 , ч.3 ст.186 , ч.4 ст.187 , ч.2. ст..121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187 , ч.3 ст.186 , ч.4 ст.187 , ч.2. ст..121 КК України,
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити справу до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Захисник і обвинувачений заперечували протии призначенння обвинувального акту до судового розгляду , мотивуючи свої заперечення тим. що обвинувальний Акт не відповідає вимогам закону , а тому його необхідно повернути прокурору для доопрацювання.
Потерпілі повідомлялися належним чином телефонограмами про час та місце слухання, в силу похилого віку та віддаленості від Роздільнянського районного суду Одеської області в судове засідання не прибули , надали запяву про слухання справи за їх відсутності. .
Потерпілий ОСОБА_10 є військовослужбовцем , у зв.язку з воєнним станом не зміг прибути до суду . просив розглянути провадження у підготовчому засіданні без його участі про що надав заяву .
Вислухавши думки сторін по справі, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідають вимогам КПК України, так як досудове слідство допустило істотні порушення вимог чинного законодавства України.
У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно обвинувального акту, під час досудового розслідування установлені наступні фактичні обставини кримінального правопорушення:
ОСОБА_9 , на той час мешканець с. Василівна, Арцизького району, Одеської області, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, відчинивши металеву хвіртку, проник на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де, пошкодивши за допомогою металевого прута скло у вікні, проник до вищевказаного будинку, який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відпочивали в різних кімнатах будинку, де скоїв напад з метою заволодіння майном господарів, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесені удару невстановленим слідством предметом по правій нозі ОСОБА_11 від чого вона впала з ліжка на підлогу та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого, уламкового, чрезвертельного перелому стегна зі зміщенням, які згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) по критерію тривалості розладу здоров`я більш як 21 день, згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 13.03.2014 року відносяться до категорії середньої тяжкості. Після цього ОСОБА_9 в іншій кімнаті будинку за допомогою мотузки, зв`язав за спиною руки ОСОБА_12 та почав наносити йому численні удари невстановленим слідством предметом по різним частинам тулуба та голові, після чого, скориставшись безпорадним станом потерпілих ОСОБА_9 відкрито заволодів грошима в сумі 2000 гривень купюрами номіналом по 200 гривень, які знаходились на ліжку під подушкою у ОСОБА_11 та зник з місця пригоди, чим спричинив потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 загальний матеріальний збиток на суму 2000 гривень.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час проведення підготовчого судового засідання суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Суд вважає, що при проведенні досудового розслідування та при складанні обвинувального акту були порушені вимоги ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України щодо грубого порушення прав обвинуваченого , а саме
Відповідно до обвинувального Акту А.к.п. 4-5 , ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин , передбачений ст.187 ч.4 КК України , за який передбачена відповідальність покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 12 КК України вказаний злочин є особливо тяжким .
Відповідно до вимог ст.52 КПК України участь захисника є обвов.язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів . У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного .
Як вбачається з наданого обвинувального Акту участь захисника не була забезпечена , що підтверджується детальним аналізом матеріалів Реєстру матеріалів досудового розслідування А.к.п. 12 37. На аркуші к.п. № 38 є росписка підозрюваного ОСОБА_9 в отриманні обвинувального Акту. Доказів того , що вказаний обвинувальний акт був отриманий його захисником не має.
Натомість є телефонограма від захисника ОСОБА_14 в тому , що він був призначений всього навсього на одну слідчу дію. Вказане підтверджується тим , що дійсно захисник не отримував обвинувальний Акт, не знайомив обвинуваченого з матеріалами провадження фактично не приймав участь в досудовому слідстві , тобто права обвинуваченого грубо порушені. Вказані порушення не можуть бути виправлені в судовому засіданні.
Доказів того, що матеріали справи ( провадження ) були відкриті не тільки обвинуваченому , а також і його захиснику суду при направленні обвинувального Акту в суд не надано.( А.к.п 28 пункт 198). На А.к.п. 35 п.74 вказано , що обвинувальний акт вручено тільки одному обвинуваченому ОСОБА_9 ( захисник відсутній).
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст.59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.
З 20.11.2017 року по кримінальному провадженню жодна слідча дія не проводилась, а постанова про продовження ( призупинення ) досудового слідства в реєстрі відсутня, як того вимагає ст.219 КПК України , тобто незрозуміло чи взагалі законно проводилися слідчі дії в межах процесуальних строків передбачених КПК України.
Обвинувальний Акт складено тільки 17.08.2018 року.
Суд зазначає, що досудове розслідування було зупинено 15.02.2017 року ( Див. А.к.п. 34 п.68 ) , а слідчі дії проводилсь з 18.02.2017 року по 27.02.2017 року ( Див. А.к.п. 35 п.1 а.к.п. 37 п.35 . Розслідування зупинено , а 10.04.2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обирається міра запобіжного заходу тримання під вартою. Виникає питання щодо законності розслідування , проведення слідчих дій та збирання доказів по справі.
В матеріалах провадження є інформація про те , що ОСОБА_9 тримається під вартою з 10.04.2014 року , але відсутні документи ( Ухвали слідчих суддів ) про продовження ( обрання ) строків тримання під вартою та відомостей за ким він на час досудового слідства рахувався , хто надавав дозвіл на проведення слідчих дій..
Крім цього в матеріалах справи ( А.к.п. 26 ) наявний протокол допиту потерпілої та протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в обвинувальному Акті вказана особа ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) потерпілою не значиться. Суд не може встановити який злочин було вчинено відносно вказаної особи та хто , вчинив та є обвинуваченим по вчиненому злочину . Права потерпілої ОСОБА_11 грубо порушені .
Потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого, уламкового, чрезвертельного перелому стегна зі зміщенням, які згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) по критерію тривалості розладу здоров`я більш як 21 день, згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 13.03.2014 року відносяться до категорії середньої тяжкості.
Цьому факту взагалі оцінка досудовим слідством не дана .
В матеріалах кримінального провадження ( Реєстр а.к.п. 27 № 176 -181) ) міститься інформація щодо підозрюваного ОСОБА_15 у вчиненні ним злочинів передбачених ст..185 ч.3, ч.5 ст.27 КК України , але в обвинувальному Акті нічого про нього не сказано про причетність вказаної особи до вчинених злочинів ОСОБА_9 .. Не зрозумілий статус вказаної особи , його роль. Виникає питання чи не є він тою особою, відносно якого виділено матеріали в окреме провадження.
З матеріалів обвинувального Акту (А.к.п. 5) встановлено , що ОСОБА_12 було нанесено тілесні ушкодження , від яких настала смерть , але відомостей про те, хто визнаний потерпілим відсутні.
Зі змісту цього обвинувального Акту не випливає правовий висновок про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового
рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, колегія суддів враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення, встановленого доведеним - з огляду на наступне.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що в даному обвинувальному акті відсутнє.
Але аналіз змісту вказаного обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але формулювання обвинувачення чітко не виписане та є формальним, а обвинувачення є неконкретним, обставини справи не відповідають кваліфікації злочину з огляду на наступне.
Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинувачених, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Так, згідно обвинувального акту вбачається, що дімітров ОСОБА_16 обвинувачуються у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст187 , ч.3 ст.186 , ч.4 ст.187 , ч.2. ст..121 КК України, одним з кваліфікуючих ознак яких є вчинення інкримінованих здочинів за попередньою змовою группою осіб, при цьому форми та види співучасті обвинуваченого з іншими особами, чи є «інші невстановлені слідством особи» осудними, чи виділені відносно них матеріали в інше провадження, свого відображення в обвинувальному акті не знайшла. Тому на думку суду, зазначення вказаного в обвинувальному акті є неконкретним та таким, що не дає суду можливість зіставити кожний елемент складу кримінального правопорушення з фактичними складовими обвинувачення та з його юридичною формулою. Крім того, однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п. 13 ч. 1ст. 7 КПК України, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч. 2 ст. 20 КПК України, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст.59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону. Захисник у справі відсутній.
Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.50 року, ратифікованою Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року.
Відповідно до ст. 29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, користуватися у разі необхідності послугами перекладача.
Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою. ОСОБА_9 не вивчав державну мову ( вчився в російській школі , етнічний болгарин ) та потребує перекладача , про що заявив в судовому засіданні.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, компетентні органи повинні задовольнити клопотання обвинуваченого про переклад висунутих щодо нього обвинувачень та участь у справі перекладача, крім випадків, коли встановлено, що обвинувачений насправді достатньою мірою володіє національною мовою (Рішення "Брозічек проти Італії").
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини («Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН») зазначає, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.
Під час досудового розслідування, процесуальні дії та рішення проведені і прийняті без захисника.
Суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те що він, фактично, не ознайомлений у необхідному обсязі з обвинуваченням з допомогою захисника , є слушними та такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.
При цьому суд зауважує, що обвинувачення, відповідно до ч. 1ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Пункти "а", "в" ч. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3ст. 42 КПК України.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт та доданий Реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджений прокурором був вручений обвинуваченому ОСОБА_9 не відповідно до вимог ст.29,293 КПК України, оскільки, як встановлено у підготовчому засіданні обвинувачений був позбавлений права на захист , де участь захисника є обов.язковою.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 був направлений до суду із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статей 291,293 КПК України.
Наведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам положень ст. 291 КПК України та допущені органом досудового розслідування та прокурором суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства України, оскільки досудовим слідством також було порушено право обвинуваченого на його захист.
Згідно до вимог чинного законодавства України судом в стадії підготовчого судового засідання встановлені істотні порушення вимог норм КПК України та кримінального законодавства України і тому на підставі ч. 1 ст. 314 КПК України суд приходить до висновку про те, що вказані, як встановлені судом, істотні порушення чинного законодавства України, без їх належного усунення досудовим слідством, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по даній справі і у випадку при викладених обставинах, призначення справи до судового розгляду по суті будуть вже істотними порушеннями, яке може допустити вже суд.
Тому, суд вважає, що наведені порушені права обвинуваченого на стадії досудового розслідування повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при досудовому слідстві.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення; можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення та порушує права на доступ до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3,29,110,291,293,314,315, КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000891 від 18.11.2013 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Арцизького району Одеської області , болгарина , гр.України , з неповною середньою освіта , не одружений , офіційно не працюючий , утриманців не має, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимий , перебуває під вартою : Житомирське СІЗО № 8 м. Житомир , пр -кт Незалежності ,172 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст187 , ч.3 ст.186 , ч.4 ст.187 , ч.2. ст..121 КК України.
Копію ухвали направити Державній установі " Житомирській установі виконання покарань № 8 « Міністерства юстиції України за адресою місто Житомир , пр -кт Незалежності ,172 - для виконання , прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури, обвинуваченому ОСОБА_9 для відома.
Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення
Суддя доповідач ОСОБА_17 .

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2 ..
Повний текст виготовлено 20.12.2018 року.