печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2019 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 20.07.2018 року №757/35429/18-к,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року №757/35429/18-к на майно, яке було вилучене в період з 09.11.2017 року по 11.11.2017 року в ході проведення обшуку в офісному приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 4727559 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень, 187683 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят три) долари США, 22795 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят три) ЄВРО.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що вказані кошти не є об`єктом кримінально-протиправних дій ОСОБА_4 та не набути ним кримінально-протиправним шляхом. ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого, а легітимність набуття вказаних грошових коштів підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року у справі №522/11494/17.
В судовому засіданні захисник клопотання підтримав та просив задовольнити.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, враховуючи думку адвоката, визнав можливим розгляд справи у відсутність слідчого та/або прокурора у кримінальному провадженні.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010 від 27.01.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України.

В рамках вказаного провадження ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року №757/35429/18-к накладено арешт на майно, яке було вилучене в період з 09.11.2017 року по 11.11.2017 року в ході проведення обшуку в офісному приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 4727559 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень, 187683 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят три) долари США, 22795 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят три) ЄВРО.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчий суддя вбачає наявними передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладення арешту на зазначене майно.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesAN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, SeriesAN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, SeriesAN 98).
Під час судового розгляду клопотання про скасування арешту майна встановлено, що процесуальний статус ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000010 не визначено, прокурором в судовому засіданні не було доведено, що грошові кошти були отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в противагу якому представником заявника обґрунтовано, що зазначені грошові кошти були отримані ОСОБА_4 в законний спосіб, що також підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року у справі №522/11494/17.
Слідчий суддя, враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту інших правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.07.2018 року №757/35429/18-к на майно, яке було вилучене в період з 09.11.2017 по 11.11.2017 в ході проведення обшуку в офісному приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти 4 727 559 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) українських гривень, 187 683 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят три) долари США, 22 795 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) ЄВРО.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1