Справа № 302/1442/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2019смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар с/з ОСОБА_2 ,

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачена - ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат ОСОБА_5 ,

законний представник обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

представник юридичної потерпілої особи Міжгірського УСЗН Міжгірської РДА ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Міжгір`ї кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , гр.України, з повною загальною середньою освітою, не працююча, не одружена, раніше не судима, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, раніше не судима,

- про обвинувачення в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.4 КК України (в редакції закону від 07.04.2011 р.), 190 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
12.04.2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації за адресою в смт. Міжгір`я, вул. Шевченка, 86, знаючи, що з 19 квітня 2017 року вона проживала спільною сім`єю з біологічним батьком своєї дочки, але не перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 , вели з останнім спільний побут та з 12.03.2018 року виховували дочку ОСОБА_6 , яка у відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька була зареєстрована відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері та у відповідності до свідоцтва про народження від 16.05.2018 року останню було перереєстровано на його прізвище ОСОБА_9 , діючи з єдиним прямим умислом на заволодіння чужим майном у виді грошових коштів соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, умисно внесла неправдиву інформацію в офіційні документи.

Зокрема, ОСОБА_4 не повідомила працівника Управління праці та соціального захисту населення Міжгірської РДА про фактичний склад її сім`ї, тобто, до нього не включила біологічного батька дочки ОСОБА_8 як члена її сім`ї, з яким на той час проживала у вищевказаному будинку та вела з останнім спільне господарство, мала спільний побут і спільно виховували дочку та власноручно заповнюючи декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги», що є офіційним документом, який затверджений наказами Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.07.2003 року, умисно підробила її, де у розділі №1 пункті №3 (члени сімї або дружина, чоловік) не вписала ОСОБА_8 як члена сімї та у розділі №2 (доходи членів сімї) не вписала його доходи за період з 01.10.2017 року по 01.04.2018 року, хоча під час заповнення заяви від 12.03.2018 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», що є офіційним документом, який затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 441 від 21.04.2015 року була попереджена, що у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї їй буде відмовлено у призначенні соціальної допомоги чи таку буде припинено.

Тому, ОСОБА_4 підробила декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги» з метою подальшого використання та використала таку, на підставі якої їй було призначено соціальні допомоги «на дітей одиноким матерям» та «малозабезпеченим сім`ям» і виплачено кошти в сумі 14850,33 грн., якими вона заволоділа і розпорядилась на власний розсуд.

Згідно з ст. 349 ч.3 КПК України, суд ухвалив за згодою всіх учасників кримінального провадження визнати недоцільним дослідження доказів, бо обставини, зазначені в обвинувальному акті ніким не оспорюються і обмежитись дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченої та про часткове відшкодування нею завданої злочинами шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала встановлені обставини в обвинувальному акті, які відповідають змісту формулювання обвинувачення, а також вину в пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 358 ч.1, 358 ч.4, 190 ч.1 КК України. Обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила в своїх показах, що приховала відомості під час подання заяви і складання декларації для одержання державної допомоги у зв`язку з народженням і доглядом нею дитини про те, що дитина народжена від фактичного шлюбу з ОСОБА_10 , 1990 р.н., з яким вона співмешкала і продовжує співмешкати. Обвинувачена щиро розкаялась, просить узяти до уваги, що з управлінням соціального захисту уклала договір про розстрочку відшкодування неправомірно отриманої державної допомоги на строк шість місяців на залишок суми і до суду вже повернула (сплатила) 2000 грн., про що пред`явила суду банківську квитанцію. Обвинувачена заявила, що згідно понести кримінальне покарання у виді штрафу.

Представник потерпілої юридичної особи підтвердив укладення обвинуваченою угоди про розстрочку, внесеного нею відшкодування неправомірно отриманої державної допомоги та фактичну сплату станом на час розгляду сприви 2000 грн.

Оцінивши встановлене, суд дійшов такого висновку.

Обвинувачена ОСОБА_4 є винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, які мали місце, передбачені статтями КК України за такими кваліфікуючими ознаками:

- підроблення офіційного документа, який видається установою, і який надає права з метою використання його підроблювачем (ст. 358 ч.1);

- використання завідомо підробленого документа (ст. 358 ч.4);

- заволодіння чужим майном шляхом обману, шахрайство (ст. 190 ч.1).

За вчиненні злочини обвинувачена ОСОБА_4 підлягає покаранню.

Обираючи вид і розмір покарання за кожен вчинений злочин та остаточне покарання, суд зважає на таке.

Вчинені ОСОБА_4 злочини не є тяжкими, зокрема згідно з ст. 12 КК УКраїни, відповідно до розміру і видів санкції, ці кримінальні правопорушення віднесені до невеликої тяжкості. Натомість всі злочини характеризуються умисною формою вини і наслідком їх учинення є заподіяння державі матеріальної шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, не має.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире розкаяння обвинуваченої і повне, беззастережне визнання нею вини; вчинення злочину неповнолітньою особою; вжиття заходів до відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме: укладення обвинуваченою угоди з потерпілою юридичною особою, яка діє від імені держави про розстрочку залишку суми відшкодування, а також реальне часткове відшкодування шкоди до винесення вироку в справі.

Суд не бере до уваги особу обвинуваченої, яка не працює, бо доглядає малолітню дитину (дочку ОСОБА_6 , 2018 р.н.), характеризується з місця проживання винятково позитивно, раніше не вчиняла злочинів чи правопорушень.

Покарання у виді обмеження волі, виправних робіт та арешту, які передбачені як альтернативні види в санкції ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.4, 190 ч.1 КК України, не можуть застосовуватись до ОСОБА_4 , бо вона є жінкою, яка виховує малолітню дитину віком до 1 року, не має постійного місця праці (положення ст.ст. 57 ч.2, 60 ч.3, 61 ч.3 КК України).

Суд вважає, що застосування громадських робіт, які передбачені ст. 190 ч.1 КК України, також є недоцільним з огляду на необхідність постійного догляду малолітньої дитини зазначеного віку.

Найбільш прийнятним, адекватним і співмірним до вчиненого, суд визнає застосування до обвинуваченої покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому ст. 53 ч.2 КК України та санкціями статтей КК України :

- 358 ч.1 - 510 грн.;

- 358 ч.2 - 510 грн.;

- 190 ч.1 - 510 грн..

З огляду на те, що штраф за санкцією статтей 358 ч.1, 358 ч.4, 190 ч.1 КК України є одним із основних альтернативних видів покарання за ці злочини, суд вважає за необхідне застосувати при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів положення ст. ст. 70 ч.1, 70 ч.3 КК України, тобто скласти розміри передбачених штрафів повністю.

Цивільного позову не заявлено.

Речовий доказ: особова справа ОСОБА_4 , вилучена в органі соціального захисту органами досудового розслідування, підлягає поверненню цим органом за належністю.

Судових витрат не має. Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.4 КК України (в редакції закону від 07.04.2011 р.), 190 ч. 1 КК України, і призначити покарання, передбачені КК України:

- за ст. 358 ч.1 - тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає грошовій сумі 510 грн.;

- за ст. 358 ч.4 - тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає грошовій сумі 510 грн.;

- за ст. 190 ч.1 - тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає грошовій сумі 510 грн..

Згідно з ст.ст. 70 ч.1, 72 ч.3 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в сумі 90 (дев`яносто) чинних до застосування неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає грошовій сумі 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) грн..

Речовий доказ - особову справу гр. ОСОБА_4 , яка зберігається в прокурора, повернути за заявою представника органу соціального захисту населення Міжгірської РДА, після набрання вироком суду законної сили.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались згідно з ч.3 статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження , якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Суддя: ОСОБА_1