ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0002718 від 02.09.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянки України, має вищу освіту, офіційно не працює, заміжня, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судима, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

02 вересня 2017 року, близько 11:30 години, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Polo» р/н НОМЕР_1 , рухалась в Індустріальному районі м. Дніпро по тротуару пр. Слобожанського, в районі будинку №6, з боку пр. Мануйлівська у напрямку вул. Столєтова, грубо порушуючи пункт 12.3 Правила дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась у попутному напрямку та яку вона об`єктивно спроможна була виявити, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжила, внаслідок чого допустила на неї наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3266е/111 від 27.09.2017 року, заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді тупої травми лівої стопи з закритим підголовчастим переломом 5-ї плюснової кістки зі зміщенням уламків в тильну сторону.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнала повністю, суду пояснила, що 02.09.2017 року вона їхала на автомобілі «Volkswagen Polo», по пр. Слобожанському, з того боку дороги не було де припаркуватися і вона вирішила заїхати на тротуар, де вже стояли деякі автомобілі. Під час паркування, ОСОБА_7 скоїла наїзд на ОСОБА_8 . Обвинувачена визнала цивільний позов частково, на суму 2226 гривень, згідно з наданими чеками щодо придбання ліків.
Представник потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_6 суду пояснив, що 02.09.2017 року, приблизно об 11:30 годині ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volkswagen Polo» та рухаючись по пішохідному тротуарі, що розташований на пр. Слобожанському, скоїла наїзд на ОСОБА_8 . Внаслідок вказаної події, потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, від яких остання понесла значні матеріальні збитки, а також моральні страждання через заподіяну шкоду здоров`ю.
Представником потерпілої ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 13 872 грн., яку він просив стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 у зв`язку із понесеними витратами на лікування, а також моральну шкоду у сумі 150 000 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_7 за перенесені страждання потерпілої через завдану шкоду здоров`ю.

Відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1/909 від 21.09.2017 року, порушення обвинуваченою правил дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України, під час виникнення небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_8 , не вжила негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Невиконання вказаних вимог правил дорожнього руху, а саме п.12.3, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Враховуючи вищенаведене, суд допитавши обвинувачену,представника потерпілої та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої та висновки експертиз, вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
ОСОБА_7 повинна нести кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка скоїла злочин з необережності, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, суд не знаходить.
З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченої, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для її виправлення буде покарання у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.
На думку суду саме таке покарання відповідно до ч.2 ст. 50 та ч.2 ст. 65 КК України є не тільки карою за вчинений злочин, а буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої.
Представником потерпілого заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 13 872 грн. та 150 000 грн., відповідно.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
ОСОБА_8 на підставі приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування понесених нею додаткових витрат на лікування у розмірі 2431 грн., які підтверджені дослідженими судом та оціненими в сукупності оригіналами фіскальних і товарних чеків, а також випискою із медичної карти стаціонарного хворого.

При цьому, з дослідження змісту фіскальних і товарних чеків у суду не виникає сумнівів, що всі придбані за ними лікарські засоби та вироби були необхідними для лікування саме тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим під час ДТП, а також витрат на придбання милиць, вартість яких 758 грн., а всього на суму 3189 грн..

Чеки на придбання продуктів харчування на загальну суму 5 024 гривень суд не приймає як витрати, спричинені діями обвинуваченої, так як будь яких рекомендацій щодо посиленого харчування медична документація не містить.

Щодо витрат на перебуванні в стаціонарі в розмірі 2 600 грн., то вони зазначені як внески до благодійної організації із зазначенням платежу як безповоротна фінансова допомога і будь якого відношення до витрат, пов`язаних з діями обвинуваченої не мають, а тому задоволенню не підлягають..

Стосовно відшкодування витрат на нову пару взуття та паливо, яке використовувалося для перевезення потерпілої та доставки харчування і медикаментів, то необхідність даних витрат не обґрунтована, тому в задоволенні вимог щодо стягнення решти коштів, зазначених в чеках, суд вважає необхідним відмовити.

Таким чином, відшкодуванню за вироком суду підлягають понесені ОСОБА_8 додаткові витрати на лікування у розмірі 3189 грн..

Щодо позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_8 , яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, а також фізичному болю і стражданнях від спричинених їй тілесних ушкоджень, подальшим їх лікуванням та пов`язаними з цими ушкодженнями тривалими обмеженнями у русі.

З врахуванням перелічених факторів, враховуючи той факт, що стан здоров`я потерпілої відновлений, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 5 0 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачена просила застосувати до неї акт амністії, відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» має неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому підпадає під дію ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», не позбавлена батьківських прав та не є особою, до якої згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» вона не застосовується.

Суду надана копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якою матір`ю останнього є ОСОБА_7 . Відповідно до інформації Управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 не позбавлялася батьківських прав у відношенні свого сина ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 відповідає формальним вимогам, передбаченим статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» для звільнення її від відбування покарання, призначеного вироком суду.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченої на користь держави слід стягнути витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи у сумі 790,96 грн.

Питання щодо речових доказів суд вирішив на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 367-374 КПК України, ст.1 п. «в», ст.ст.9, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року,суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у зв`язку з амністією на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 3189 грн.

Позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 50 000 гривень.

Речові докази: автомобіль «Volkswagen Polo» р/н НОМЕР_1 , що переданий на зберігання ОСОБА_7 залишити власнику.

Арешт, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року, на автомобіль «Volkswagen Polo» р/н НОМЕР_1 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судово-автотехнічної експертизи в розмірі 790,96 грн.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1