КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/433/2018 Головуючий суддя в суді 1-ї інтонації: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0010838 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанськ, Луганської області, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 5 травня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 484 грн. 40 коп.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, водій ОСОБА_6 керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме: технічно справним, не завантаженим транспортним засобом марки "ВАЗ 21103", д.н.з. НОМЕР_1 , 17.09.2017 року приблизно о 00 годині 45 хвилин, рухався в темну пору доби проїзною частиною Кільцевої дороги в напрямку пр. Повітрофлотського, в м. Києві.
Проїзна частина Кільцевої дороги, неподалік зупинки громадського транспорту «Жуляни 2», складається із 4 смуг для руху в попутному напрямку, на яку нанесена дорожня розмітка 1.1, 1.5 ПДР України. ОСОБА_6 рухаючись прямо у третій смузі руху зі швидкістю 100 км/год. виявив перед собою вантажний автомобіль, та на відстані 30 м між ними, порушуючи вимоги пунктів 10.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці маневру і, що своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, різко змінив напрям руху, перелаштувавшись у крайню ліву смугу руху, де на невеликій швидкості рухався автомобіль «Mercedes-Benz 815» фургон вантажний, д.н.з. НОМЕР_2 , з причіпом бортовим «ПГМФ 8921 А», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ 21103", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 був госпіталізований до КМКЛ № 17.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1656/Е від 21.11.2017 року встановлено, що у ОСОБА_8 були виявленні тілесні ушкодження у вигляді:

- закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ білатерально в лобних та тім`яних частках, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелом обох кісток носа зі зміщенням уламків, гематоми м`яких тканин носа, забійної рани лобної ділянки, саден м`яких тканин голови;
- множинні рвані рани шиї;
- закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 7-8 робер зліва по заднєпахвовій лінії зі зміщенням уламків, 3-5 ребер справа зі зміщенням уламків, ушкодження межреберних судин та пристінкової плеви, правобічного гематорексу (1500 мл рідкої крові).
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 17.09.2017 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою).

Таким чином, між подіями транспортної травми від 17.09.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_8 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Враховуючи вищевикладене, закрита травма грудної клітини за ступенем тяжкості відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно з пунктом 2.1.3. л, о «Правил».

Морфологічні властивості виявлених ушкоджень речовини та оболонок голови мозку - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних структур так і відновлення функції головного мозку та нормалізації неврологічного статусу буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/2695 від 28.11.2017 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.4; 10.1 ПДР України.

В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 12.2; 12.4; 10.1 ПДР України. З технічної точки зору, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вимогам пункту 10.1 ПДР України.

Під час керування транспортним засобом марки «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:

- 1.5 ПДР України, згідно якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- 2.3.б) ПДР України, згідно якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 10.1 ПДР України, згідно якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- п. 12.2 ПДР України, згідно якого «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- п. 12.4 ПДР України, згідно якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.».

Порушення водієм транспортного засобу марки «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вимог пунктів 1.5; 2.3 «б»; 10.1; 12.2; 12.4 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Потерпілим від кримінального правопорушення являється громадянин України ОСОБА_8 , 01.09.1980 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, відповідно до якого засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.п.1 ,2 ч.1 п.2 ч.2 ст. 76 КК України.В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно не призначив додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, суд відступив від загальних засад призначення особі покарання за вказане кримінальне правопорушення.
Також прокурор в апеляційній скарзі зауважує на те, що звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, та застосувавши положення ч.1 ст. 76 КК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки обвинувачений зареєстрований в Донецькій області, на території міста Києва проживає тимчасово, не працює, що свідчить про можливість останнього виїзду за кордон.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував щодо апеляційної скарги, потерпілого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Перевіряючи вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за порушення Правил дорожнього руху раніше не притягувався.

Також судом першої інстанції при призначенні покарання враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В даному випадку, суд призначив ОСОБА_6 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України із врахуванням положень ст. 75 КК України звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням, яке є справедливим і не оспорююється.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, із не застосуванням положень п.2 ч.2 ст. 76 КК України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки покладення обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України є правом, а не обов`язком, у зв`язку з чим суд, з врахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про покладення обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Апеляційні твердження прокурора про необґрунтоване не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, дані доводи є також безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані в повному обсязі, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Крім того, у даній категорії кримінальних проваджень застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вирішується судом у кожному конкретному випадку. Якщо у повному обсязі відшкодовано матеріальні та моральні збитки потерпілому, то суд може призначити мінімальне покарання, передбачене відповідною частиною ст. 286 КК України.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_8 , заперечує щодо скасування оскаржуваного вироку, оскільки жодних претензій до обвинуваченого не має, останній відшкодував заподіяну моральну та матеріальну шкоду.
З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 5 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого та засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4