ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11/807/13/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_10 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_10 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_74 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_9 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111

розглянувши 27 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_111 , поданих в інтересах потерпілих ОСОБА_112 , ОСОБА_105 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , адвоката ОСОБА_110 , поданої в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст.190, ч.1,3,4 ст. 358 КК України повернуто прокурору Запорізької області для проведення додаткового розслідування з метою усунення недоліків та виконання слідчих дій.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ухвалою суду, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя від прокурора 21.11.2012 року (т.397 а.с.1), передана до Заводського районного суду м. Запоріжжя відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2016 року про зміну територіальної підсудності через неможливість утворити склад суду з Ленінського районного суду м. Запоріжжя, де її розгляд здійснювався за правилами КПК України 1960 року.

У попередньому судовому засіданні суд, встановивши обставини щодо проведення розслідування даної кримінальної справи в частині допиту потерпілих та цивільних позивачів некомпетентними та неуповноваженими на це особами; порушення слідчим порядку складання постанов, а саме відсутність підпису слідчого в постановах та невідповідність в прізвищах, іменах та по-батькові потерпілих осіб; порушення права обвинуваченого на захист через відсутність в обвинувальному висновку пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за епізодами відносно потерпілих ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_118 і ОСОБА_125 ; неконкретність пред`явленого обвинувачення за епізодами щодо ОСОБА_126 та ОСОБА_127 , за власною ініціативою повернув кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст.190, ч.1,3,4 ст. 358 КК України прокурору Запорізької області для проведення додаткового розслідування з метою усунення недоліків та виконання слідчих дій, а саме: вирішити питання про визначення слідчих, уповноважених здійснювати розслідування справи з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства України; прийняти мотивовані рішення про визнання осіб потерпілими та цивільними позивачами; провести допити осіб у якості потерпілих та цивільних позивачів з приводу обставин, що підлягають встановленню у справах за обвинуваченням осіб у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 190, 358 КК України; у випадку достатності доказів, пред`явити ОСОБА_7 обвинувачення щодо потерпілих ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_118 і ОСОБА_125 щодо часу, місця, обставин, мотивів його дій, що давало б можливість йому захищатись від пред`явленого обвинувачення; усунути недоліки процесуальних документів, зазначені на сторінках 63-66 даної ухвали, а також суд вказав на необхідність складання обвинувального висновку державною мовою.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, у зв`язку з тим, що суд при попередньому розгляді фактично вдався до аналізу доказів, що містяться в матеріалах кримінальної справи.

Вважає, що зазначені у судовому рішенні порушення вимог КПК України (1960 року) не є такими, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, оскільки вони можуть бути усуненні в судовому засіданні шляхом допиту ОСОБА_7 , потерпілих, наданні судового доручення органу досудового слідства в порядку ст. 315-1 УПК Украины (в редакции 1960 года), а також можливості уточнення прокурором обвинувачення у порядку ст.277 КПК Украины (1960 року).

Одночасно зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2013 вже скасувалась постанова суду першої інстанції про направлення даної кримінальної справи для організації додаткового розслідування з тих підстав, що місцевий суд фактично надав оцінку доказам у справі.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними, адвокат ОСОБА_128 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_112 , ОСОБА_105 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а кримінальну справу направити для розгляду до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування своїх вимог вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали через однобічність, необ`єктивність та невідповідність висновків суду в частині відсутності підстав для призначення справи до розгляду та повернення справи на додаткове розслідування фактичним обставинам справи, однобічними та необ`єктивними.

Вважає, що вказані в ухвалі порушення кримінально-процесуального законодавства можуть бути усунені в процесі розгляду справи судом та не є підставами для повернення справи на додаткове розслідування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_129 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а кримінальну справу направити для розгляду до іншого суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки мотиви суду про наявність підстав про повернення кримінальної справи для додаткового розслідування є надуманими.

Вважає, що з урахуванням характеру і значення наведених порушень і неточностей вони не є суттєвими, вони не можуть перешкоджати суду об`єктивно, повно і всебічно розглянути дану кримінальну справу і винести по ньому законне, обґрунтоване і справедливе рішення. Всі ці помилки, неточності суд в судових засіданнях має право і зобов`язаний виправити їх.
Вказує, що орган дізнання і слідчий повністю виконали вимоги КПК України, невідповідність в прізвищах та іменах може бути виправлено в ході судового засідання самим судом, а пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 є абсолютно конкретним, у ньому відображення всі вимоги статей 64 і 132 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, вказавши про неможливість проведення додаткового розслідування та відсутність у суду підстав для проведення нового попереднього розгляду, вважав, що не було допущено таких порушень, які б заважали розглядати кримінальну справу. Просив задовольнити апеляційну скаргу і висловився на підтримку апеляцій представників потерпілих.
Потерпілі та їх представники у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні поклалися на розсуд суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КПК України (в ред. 1960 року) апеляційна перевірка судових рішень, зазначених у частині другій статті 347 цього Кодексу, здійснюється з додержанням вимог цієї глави. При перевірці цих рішень судове слідство не провадиться.

У відповідності до п. 2, 3 ч. 1 ст. 367 КПК України (в ред. 1960 року) підставами для скасування або зміни вироку чи постанови при розгляді справи в апеляційному суді є, в тому числі, невідповідність висновків суду, викладених у вироку (постанові), фактичним обставинам справи та істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Так, за матеріалами кримінальної справи вбачається, що справа з обвинувальним висновком відносно ОСОБА_7 за ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2016 року надійшла з Ленінського районного суду м. Запоріжжя до Заводського районного суду м. Запоріжжя, та була передана колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_130 , суддів - ОСОБА_131 , ОСОБА_132 ,
Ухвалою суду від 04.10.2016 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст.190, ч.1,3,4 ст. 358 КК України прийнято до провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя і призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 17 жовтня 2016 року на 10.30 год., при цьому вказавши, що зазначена кримінальна справа у період з 08.05.2013 року по 08.09.2016 року включно перебувала в проваджені Ленінського районного суду м. Запоріжжя і 19.04.2013 р. у справі було проведено попередній розгляд справи, з`ясовані питання, передбачені ст. 237 КПК України (1960 р.).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року, для розгляду даної справи було визначено нового суддю-доповідача ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_130 (.т. 579 а.с. 2).
28 листопада 2018 року суд, розпочавши попередній розгляд кримінальної справи, роз`яснив учасникам процесу положення ст. 237 КПК України (в ред. 1960 р.), з`ясував думку учасників процесу щодо призначення справи до розгляду та видалився до нарадчої кімнати, повернувшись 10 грудня 2018 року, оголосив судове рішення про повернення кримінальної справи прокурору.
На думку судової колегії рішення про повернення справи прокурору є таким, що прийняте із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Згідно ст. 246 КПК України (1960 р.) при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи або за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Отже, за змістом даної норми передбачено декілька обов`язкових умов для прийняття судом при попередньому розгляді справи рішення щодо повернення справи на додаткове розслідування, які є вичерпними.
За змістом оскаржуваного рішення суд процитував пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 відповідно до обвинувального висновку, відобразив хронологію руху даної кримінальної справи на досудовому слідстві і остаточно прийшов до висновку про недотримання органами досудового слідства вимог кримінально-процесуального законодавства, які потребують проведення численних і взаємоповязаних слідчих дій, прийняття процесуальних рішень уповноваженими особами, перекладання яких на суд є незаконним і протирічить принципам судочинства.
При цьому суд зазначив про проведення слідчих дій неуповноваженними слідчими, оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують їх повноваження, відсутність їх підписів у певних процесуальних документах, вказав на невідповідності імен та по батькові певних потерпілих у постановах про визнання осіб потерпілими та цивільними позивачами, поставив під сумнів конкретність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення через помилки у іменах та по-батькові декількох потерпілих і відсутність висунутих ОСОБА_7 певних епізодів злочинної діяльності, а також послався на складання обвинувального висновку російською мовою.

Натомість, виходячи з роз`яснень абз.2 п. З, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» допущені при вчинені окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.
Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення кримінальної справи на додаткове розслідування є неприпустимим.
Відповідно до п. 13 цієї ж Постанови у постанові судді про повернення справи на додаткове розслідування має бути обґрунтовано висновок про наявність підстав для повернення справи на додаткове розслідування і може бути зазначено, які слідчі дії необхідно провести під час нього.
Однак, в оскаржуваній ухвалі про повернення справи на додаткове розслідування суд, зазначаючи на вказівку виконання певних слідчих дій, не розмежував поняття слідча та процесуальна дія.
При цьому суд не вправі наперед вирішувати питання про формулювання й обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність того чи іншого доказу чи переваги одних доказів перед іншими, а також вважати встановленими обставини, які підлягають перевірці в ході додаткового розслідування.
Приймаючи рішення про повернення справи на додаткове розслідування, суд першої інстанції проігнорував зазначені вище вимоги.
Зокрема, місцевий суд вдався до аналізу обставин, що підлягають доказуванню, зазначивши, про відсутність у постанові про притягнення як обвинуваченого обставин подій злочинів відносно потерпілих ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_118 і ОСОБА_125 , констатувавши це як неконкретність пред`явленого обвинувачення.
При цьому, поза увагою суду залишилися вимоги ст. 275 КПК України (1960 р.) щодо меж судового розгляду і ст. 276 КПК України (1960р.) відносно вирішення питання про нове обвинувачення.
Питання проведення досудового розслідування компетентними на те особами, що поставлено судом під сумнів, пов`язано із вирішенням питання про достовірність окремих доказів, що неприпустимо для розв`язання на даній стадії і є предметом оцінки наступних етапів судового провадження.
Тим самим, районний суд, вийшов за межі питань, які підлягаю вирішенню при попередньому розгляді.

Кримінально-процесуальним Законом суду першої інстанції надано значний обсяг процесуальних повноважень, метою яких є забезпечення повного, всебічного та об`єктивного встановлення судом усіх обставин злочину, в тому числі надання судових доручень з метою перевірки і уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства, призначення судових експертиз, витребування за клопотанням сторін у справі документів та доказів тощо, чим районний суд не скористався.

Крім того, судова колегія вважає необхідним звернути увагу на те, що у відповідності до ч. 7 ст. 374 КПК України (1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Певні питання, з яких суд виходив при ухваленні оскаржуваного рішення, вже були предметом перевірки апеляційною інстанцією.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції від 14.01.2013 року про направлення справи прокурору на додаткове розслідування та скеровуючи справу на новий судовий розгляд зі стадії попереднього розгляду, апеляційний суд в ухвалі від 13 березня 2013 року висловився, зокрема щодо неспроможності висновку суду про необхідність повернення справи на додаткове розслідування з підстав подання потерпілими заяв про злочини і відсутності в об`ємі пред`явленого обвинувачення вказаних епізодів.
Скасовуючи попереднє рішення про направлення справи на додаткове розслідування, суд апеляційної інстанції з цієї підстави у своїй ухвалі звернув увагу на положення ст. 275, 276 КПК України (1960р.), також вказав на необхідність вирішити з дотриманням вимог ст. 240КПК України (1960р.) питання, передбачені ст. 237 КПК України (1960 р.) і прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення і зазначаючи про аналогічну підставу для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, не врахував вказівок суду апеляційної інстанції.

Звертаючись до змісту оскаржуваного судового рішення, судова колегія зауважує, що істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону - це такі порушення, які не дають можливості встановити істину, істотно обмежили права і свободи громадян, перешкоджають правильно оцінити обставини справи і зробити законний і обґрунтований висновок.
Натомість, питання дотримання порядку складання постанов через відсутність підписів слідчих у процесуальних документах та невідповідності в анкетних даних потерпілих щодо їх імен та по-батькові, на переконання колегії суддів не є суттєвими та такими, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

В той же час, суд не врахував вимоги ст.277 КПК України (1960 р.) згідно яких під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення.
В свою чергу колегія суддів звертає увагу на тривалість провадження у даній справі та наголошує, що безпідставне повернення справи на додаткове розслідування призведе до ще більшого затягування судового процесу.

Враховуючи пред`явлений у обвинуваченні період злочинної діяльності (2008-2010 роки), складність даної справи та великий обсяг процесуальних дій колегія суддів вважає необґрунтованим та невиправданим повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки таке рішення не відповідатиме засадам кримінального судочинства.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стосовно зазначення судом про складання обвинувального висновку російською мовою, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, кримінальна справа розслідувалася в рамках КПК України (1960 року).

Відповідно до положень ст. 19 КПК України (1960 р.) вказано, що судочинство проводиться українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості.

Слідчі і судові документи, відповідно до цієї статті вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову, або іншу мову, якою він володіє.

Як вбачається з даної справи обвинувачений не заявляв яких-небудь клопотань з приводу того, що йому були надані документи на мові, якої він не розуміє, або що були порушені його права з цього приводу.

Слід зазначити, що проведення слідства у справі саме російською мовою було обумовлено позицією потерпілих та обвинуваченого.

Складання обвинувального висновку російською мовою не чинить перешкод для проведення судового слідства і не вказує на неповноту чи неправильність досудового розслідування.

Крім того, переклад обвинувального висновку на державну мову може бути здійснений і при судовому розгляді, за наявності відповідних клопотань.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення справи за обвинуваченням ОСОБА_7 для проведення додаткового розслідування є безпідставним та непереконливим.

Питання про направлення кримінальної справи з одного суду до іншого знаходиться у площині положень ст.34 КПК України (2012 року), що розповсюджуються на усі кримінальні справи та провадження, і має вирішуватися окремо за відповідним поданням або клопотанням. У даному випадку суд апеляційної інстанції не має повноважень вирішувати зазначене питання.
Підстав, визначених ст.ст. 54, 55 КПК України (1960р.), що б виключали участь суддів, які ухвалювали оскаржуване рішення, не встановлено, що не перешкоджає розгляду кримінальної справи даним складом колегії суддів районного суду при новому судовому розгляді.
Керуючись п.11 розділу 11 КПК України (2012 року), ст.ст. 362, 365, 366, 379 КПК України (1960 року), колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора, представників потерпілих адвокатів ОСОБА_111 та ОСОБА_110 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст.190, ч.1,3,4 ст. 358 КК України повернуто прокурору Запорізької області для проведення додаткового розслідування з метою усунення недоліків та виконання слідчих дій, скасувати.

Кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду першої інстанції в тому ж складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4