ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/906/18 Справа № 187/1141/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000187 за апеляційною скаргою прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 16.04.2017 року близько 11 години він, перебуваючи у дворі розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши, що біля вищевказаного домоволодіння між ОСОБА_10 та раніше знайомим йому ОСОБА_11 відбувалася словесна сварка, після чого у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, 16.04.2017 близько 11 години останній вибіг з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , наблизився до ОСОБА_11 і умисно наніс останньому один удар правою ногою в область грудної клітини, від чого ОСОБА_11 впав на поверхню дороги, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс один удар правою ногою в область правого плеча і один удар лівою ногою в область правої кісті ОСОБА_11 , який в цей час перебував у положенні лежачи на лівому боці. У подальшому протиправні дії ОСОБА_7 було припинені його батьком ОСОБА_10
Надалі, через декілька хвилин, почувши, що ОСОБА_11 телефонує до поліції, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 знову вибігли з території вищевказаного домоволодіння, при цьому ОСОБА_10 обхопив обома руками руки і тулуб ОСОБА_11 для запобігання подальшої бійки, а в цей час ОСОБА_7 умисно наніс два удари правою рукою стиснутої в кулак і один удар лівою рукою стиснутою в кулак в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку (садно в області верхньої губи ліворуч, синці в області верхньої губи, носо-губного трикутника ліворуч, травматична екстракція 1-3 зубів праворуч на верхній щелепі та 1-2 зубів праворуч на нижній шелепі), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), а також тілесні ушкодження у вигляді синців правої кисті та правого плечового суглобу, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 року скасувати через м`якість призначеного обвинуваченому покарання. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити останньому покарання у виді 1 місяця арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ч. 2 ст. 50 КК України, при наявності доказів беззаперечної вини обвинуваченого ОСОБА_7 , його цинічного ставлення до вчиненого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 призначено обвинуваченому покарання у виді 200 годин громадських робіт замість одного місяця арешту, як на те вказувала сторона обвинувачення.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даної апеляції та просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, інвалідом не являється, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позовні вимоги визнав частково, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, чи його відбування, не встановлено, та останньому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання через його, на думку сторони обвинувачення, цинічне ставлення до вчиненого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________ _______________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4