У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року

у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необґрунтованим, оскільки в задоволенні подання відмовлено лише через те, що адміністрація колонії не надала доказів його виправлення і виконання ним умов цивільно правового договору. Просить врахувати, що він відбув більш за строку покарання, з жовтня 2017 року сумлінно працював, 2 рази заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має.

На думку апелянта, не враховано, що Арбузинська ВК №83 не є виправною трудовою колонією, тому суд першої інстанції безпідставно робить наголос на праці і не бере до уваги , що він за весь час відбування покарання не має жодного зауваження та стягнення, характеризується позитивно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)», суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів клопотання та особової справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2017 року вирок змінено, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 23 січня 2017 року до 08 червня 2017 року включно.

Також зазначив, що довідка про заохочення та стягнення складена 24.10.2018 р., а подання внесено 22.11.2018 р., тобто майже через місяць, що дає підстави сумніватись у тому, що поведінка засудженого за цей час не змінилась.

Крім того, з довідки про виконання норм виробітку засудженим ОСОБА_5 вбачається, що за період із січня 2018 року до березня 2018 року засудженому не проставлено відсоток виробітку. Між тим, згідно довідки про заохочення та стягнення від 24 жовтня 2018 року засуджений заохочувався за підсумками роботи у І кварталі 2018 року, за що йому було оголошено подяку 30 березня 2018 року, тобто фактично за роботу у квітні із нормою виробітку 25 %. Жодних доказів того, що засуджений ОСОБА_5 працював у період з січня до квітня 2018 року матеріали справи не містять, а тому не доведено, за яку саме роботу йому було оголошено подяку за підсумками роботи у І кварталі 2018 року.

Крім того, довідка про виконання норм виробітку не містить необхідних для такого роду документів реквізитів, як то, дата, номер, та хоча б прізвище особи, яка її склала, тощо. Довідки про нарахування заробітної плати засудженому та довідки про його залучення до робіт з благоустрою колонії, хоча й містять відтиск печатки установи, підписи і прізвища осіб, які її видали, проте, у них відсутні дата і номер, дані вихідної кореспонденції.

Копія цивільно-правового договору 41/18 від 28 лютого 2018 року та Акти прийому виконаних робіт від 30 квітня 2018 року, від 31 липня 2018 року та від 31 серпня 2018 року не відповідають вимогам закону, тому суд не може посилатись на них при ухваленні судового рішення.

Зазначив, що із витягу з протоколу № 8 засідання комісії від 11 квітня 2018 року Арбузинської виправної колонії № 83, вбачається, що засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у заміні покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення. Натомість клопотання про умовно-дострокове звільнення цього ж засудженого на підставі ст. 81 КК України було внесене до суду вже 22 листопада 2018 року.

Послався на дані із дослідженого судом щоденника індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_5 , а саме, Розділу V Оцінка ступеня виправлення засудженого» станом на 07 березня 2018 року засуджений дотримувався режиму відбування покарання за оцінкою «Задовільно», не дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, підтримував рівні відносини з іншими засудженими, не працював, правил санітарії і гігієни не дотримувався, участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймав і потребував подальшого виховного впливу. Станом на 04 вересня 2018 року, згідно даних щоденника, засуджений дотримується вимог режиму відбування покарання з оцінкою «Добре» і довів своє виправлення.

Суд першої інстанції констатував наявність позитивних зрушень у поведінці засудженого, та зазначив, що ці зрушення у його поведінці мали швидкоплинний характер, тому їх недостатньо для констатації факту, що він довів своє виправлення такою мірою, щоб можна було зробити висновок про те, що подальше відбування ним покарання втратило виправний сенс, а відтак, і цілі покарання були досягнуті.

Крім того, жодних характеризуючих даних на засудженого за період з початку вересня 2017 року і по квітень 2018 року, що становить собою досить тривалий проміжок часу, суду надано не було.

Тому, суд першої інстанції не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого, з урахуванням фактично різкої зміни поведінки та недоведеності на підставі безсумнівних доказів його ставлення до праці.

При цьому, суд зауважив, що сама по собі відсутність стягнень у засудженого протягом періоду відбування покарання, не може свідчити про наявність достатніх підстав для його умовно-дострокового звільнення. Тому, за висновком суду першої інстанції, відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційній суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Разом з цим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2017 року вирок змінено, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 січня 2017 року до 08 червня 2017 року включно.

Початок строку 24 січня 2017 року, кінець строку - 09 листопада 2019 року.

На момент подання адміністрації Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)», встановлено, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, призначеного судом.

У поданні начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_5 вказано, що останній довів своє виправлення, невідбутий строк покарання станом на 24.10.2018 р. становить 01 рік 16 днів позбавлення волі, тобто засуджений відбув більше 2/3 строку призначеного судом покарання.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, довідка про заохочення та довідка про виконання норм виробітку засудженим ОСОБА_5 мають суперечності. Довідка про виконання норм виробітку, довідки про нарахування заробітної плати, довідки про його залучення до робіт з благоустрою колонії не оформлені належним чином.

Із витягу з протоколу № 8 засідання комісії від 11 квітня 2018 року Арбузинської виправної колонії № 83, вбачається, що засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у заміні покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Тому, незважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , апеляційний суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що всі доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції є неспроможними, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3