Справа № 202/69/19
Провадження № 1-кс/202/220/2019
УХВАЛА
22 січня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0001951 від 04.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001951, відомості за яким внесено до ЄРДР 04.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи шляхом обману заволоділи її майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Під час розслідування допитано потерпілу ОСОБА_4 , котра вказала, що 17 грудня 2007 року між її чоловіком ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 22337956, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20 000,00 доларів США. Також 17 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 17.12.2007 року № 22337956 між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки № 22337956/300, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ «ОКСІ Банк». 27.09.2018 року ПАТ «ОКСІ БАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги та на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.09.2018 року відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. 01.10.2018 року ТОВ ФК Дніпрофінансгруп було направлено на адресу ОСОБА_4 іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості № 1001/11 та повідомлення про відступлення права вимоги № 1001/7, відповідно до яких кредитор звернувся до позивача з вимогами про погашення заборгованості, як перед новим кредитором. Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Законодавцем встановлено строки звернення кредиторів з вимогою до спадкоємців про погашення боргу чи виконання інших дій на користь кредитора протягом одного року з моменту смерті боржника, що у даному випадку становить 26 грудня 2015 року, та оскільки жоден з кредиторів не скористався таким правом відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України зобов`язання позичальника/іпотекодавця як за договором іпотеки, так і за кредитним договором вважаються припиненими. Встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» належить ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (). Разом з цим, відповідно до довідки про склад сім`ї № 4738 від 03.04.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто за ініціативи службових осіб ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» співробітниками ЦНАП ДМР проведено дії, щодо зняття з реєстрації зазначених членів сім`ї на підставі договору іпотеки та договору відступлення права вимоги. В тому числі було знято з реєстрації і малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при тому, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV зняття з реєстрації малолітніх осіб можливе лише у випадку вмотивованого рішення суду та при обов`язковій участі органів у справах сім`ї та молоді. 22.12.2018 року квартиру АДРЕСА_1 , яка була об`єктом кримінально-протиправних дій та є майном, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, визнано речовим доказом. Відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на дану квартиру.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій клопотання підтримав та просив провести судове засідання без його участі.
Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Слідчим суддею встановлено, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001951, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Зокрема, як зазначається у витягу з ЄРДР, 4 грудня 2018 року до чергової частини надійшов рапорт уповноваженого СКП про те, що ОСОБА_4 всупереч установленому законом порядку виселили з місця мешкання.
За змістом частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до частини третьою статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів клопотання, квартира АДРЕСА_1 належала іпотекодавцю на підставі договору-купівлі-продажу від 17.12.2007 року, коли й було укладено кредитний договір та договір іпотеки. Отже, є підстави вважати, що зазначена квартира була придбана за рахунок кредитних коштів.

Крім того, з матеріалів клопотання прокурора вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_9 народилася в 2010 році, тобто до передання нерухомого майна в іпотеку.

Будь-які об`єктивні дані, що мало місце виселення з житла з порушенням положень статті 109 ЖК України, в тому числі шляхом вчинення шахрайства, матеріали клопотання прокурора не містять, а навпаки свідчать про існування цивільно-правового спору щодо володіння та користування нерухомим майном, яке є предметом іпотеки.

Слідчий суддя враховує, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» щодо реєстрації права власності на спірну квартиру незаконним не визнано та не скасовано.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя вважає недоведеним, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження в виді арешту нерухомого майна.
На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права інших осіб, зокрема кредиторів боржника, про який ідеться в клопотанні прокурора.
За таких обставин, у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0001951 від 04.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1