ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/180/14-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1006/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України

02 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні та захисника на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17.04.2018 року відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, працюючий: ТОВ Астер-М» сервіс-інженер, одружений, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений зач.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.
Крім того, цим же вироком вирішена доля процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 07.03.2013р. близько 20год. керував технічно справним власним автомобілем «ГАЗ-3110», р.н. НОМЕР_1 та рухався по автодорозі «Харків-Щербаківка» по території Дергачівского району Харківської області у напрямку с. Щербаківка зі сторони м. Харкова.
Під час руху по вказаній дорозі в районі 12 км + 900 м. ОСОБА_8 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 6) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
- п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»
та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з одночасним зіткненням з мотоциклом «ІЖ-Юпитер-5», який був без р.н. та без включених приладів освітлення, який вони вели попереду нього у попутному напрямку.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер у лікарні, згідно висновку судово-медичної експертизи №23-ОКБт/13 від 12.04.2013р. причиною його смерті стала поєднана черепно-мозкова травма та тупа травма тулубу, яка ускладнилася набряком-набряканням головного мозку, що має прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та причиною смерті, а пішохід ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи №165-ОКБ/13 від 14.06.2013р. отримав легкі тілесні ушкодження.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи №653/13 від 18.09.2013р. та висновком автотехнічної експертизи №931/13 від 11.12.2013р, виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «ГАЗ-3110», проявив неуважність, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вели мотоцикл «ІЖ-Ю-5» попереду нього в попутному напрямку та яких він об`єктивно спроможній був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та допустив на них наїзд, що спричинило тяжкі наслідки.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені фактичні дані та кваліфікацію просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та постановити новий вирок, яким призначити покарання у виді 5 років позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на неповноту судового розгляду, яку обґрунтовує недоліками досудового слідства. Так він вважає, що суду не вдалось встановити місце знаходження мотоциклу в момент ДТП, суд проігнорував висновку експерту про зв`язок перебування потерпілого у нетверезому стані з ДТП, не врахував, що погодні умови при ДТП та при слідчому експерименті не співпадають, а також не встановив характер ушкоджень мотоциклу. Крім того, цей апелянт вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи оскільки потерпілі керували технічно несправним мотоциклом, свідчення окремих свідків суперечать іншим доказам, а слідчий експеримент не вповні мірі відображає обставини ДТП. Порушенням норм права захисник вважає, долучення до матеріалів кримінального провадження протоколів допитів свідків, а тому просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів в підтримку своїх апеляційних скарг, обвинуваченого, який заперечував з приводу апеляції прокурора і підтримав позиції свого захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.227-235), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав пояснивши, що він їхав на автомобілі «ГАЗ-3110» по автодорозі «Харків-Щербаківка» у напрямку с. Щербаківка зі сторони м. Харкова зі швидкістю 50-60 км/год. У світлі фар метрів за 20 побачив об`єкт по середині дороги. За 7-10м зрозумів, що це мотоцикл. На мотоциклі була одна людина це був ОСОБА_10 . Він лежав на мотоциклі, спав. Обвинувачений, застосував екстрене гальмування, виїхав на зустрічну полосу руху, але не зміг уникнути зіткнення. Іншу людину потерпілого ОСОБА_9 - він побачив, коли вийшов зі свого автомобіля. ОСОБА_9 лежав на його, обвинуваченого, смузі руху. Стверджує, що ОСОБА_9 постраждав не від даної дорожньо-транспортної пригоди, тому що він не здійснював наїзд на нього, оскільки побачивши перешкоду, різко виїхав на зустрічну смугу руху і взагалі ОСОБА_9 не бачив. Ділянка, де сталася ДТП, є не досить освітленою. Мотоцикл був без будь-яких освітлюваних приладів. Як пізніше стало відомо, і ОСОБА_10 , і ОСОБА_9 знаходились у стані сильного алкогольного сп`яніння. До даної пригоди котили мотоцикл, який зупинився, оскільки був несправний. Саме обвинувачений, викликав бригаду швидкої медичної допомоги, співробітників ДАІ. Надав потерпілим допомогу у розмірі близько 3000грн.
Таким чином, як вбачається з пояснень самого обвинуваченого він не заперечує, факту ДТП у місці, часі та за обставин встановлених судом у вироку але вважає, що винні у пригоді самі потерпілі.
Проте, така позиція обвинуваченого спростовується висновком автотехнічної експертизи №653/13 від 18.09.2013р., згідно якої: в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 і 12.3 Правил дорожнього руху України.; в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події; з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку, для оцінки дій власника мотоцикла «ІЖ-Юпітер-5» ОСОБА_9 , як пішохода, не потрібно застосування спеціальних технічних знань.

А також, висновком автотехнічної експертизи №931/13 від 11.12.2013р., згідно якої: в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 і 12.3 Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Зазначені у висновках порушені норми встановлюють, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вищенаведене свідчить, що ОСОБА_8 в умовах недостатньої видимості невірно обрав швидкість руху, яка не дозволила йому уникнути ДТП, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого.
Поряд з наведеним, решта приведених у вироку доказів підтверджує висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що рішення є таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого то суд першої інстанції, за переконанням колегії суддів, вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

Крім того, суд врахував рекомендації наведені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України необхідно враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також особу винного.

Виходячи з цього, судом враховано поведінку обвинуваченого після скоєного злочину: який викликав швидку медичну допомогу, працівників міліції, частково відшкодував збитки; поведінку та дії самого потерпілого до даної події: який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби без будь-яких освітлювальних приладів переміщувався на технічно несправному транспортному засобі, внаслідок поломки товкав мотоцикл, згідно висновку авто-технічної експертизи в діях водія мотоцикла також мали місце порушення ПДР України, які також знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

З урахуванням наведеного, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції прийшов до справедливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

При цьому суд призначив справедливе, на думку колегії суддів покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286КК України із застосуванням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи характер призначеного покарання у сукупності з встановленими фактичними обставинами та санкцією ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів вважає його таким, що в повній мірі відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і яке за своїм видом не є явно несправедливим але через через м`якість, як вважає прокурор.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв інших транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також, у кожному випадку призначення покарання необхідно враховувати, що ст.286 Особливої частини КК України є злочином скоєним з необережності.

У кримінальному законі визначені загальні засади призначення покарання, під якими слід розуміти порядок визначення міри покарання, що відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, який забезпечується державою, розрахований на невизначене коло однотипних випадків і є обов`язковим для всіх і кожного в умовах певної ситуації.

Втім, визначені критерії призначення покарання не розкривають всієї сутності здійснення правосуддя, а становлять собою лише обставини, які наповнюють конкретним змістом загальні засади призначення покарання по окремій справі стосовно певної особи, виступаючи таким чином складовою частиною загальних засад призначення покарання.

При цьому, як звертається увага у постанові Верховного суду від 06.11.2018р. (справа № 182/9765/14-к), призначаючи покарання, суд має вивчити та врахувати передкримінальну та посткримінальну поведінку винної особи, з метою додержання принципу справедливості при призначенні покарання та відповідного мотивування обраної міри покарання у вироку суду. Обставини, які характеризують особу, враховуються судом при призначенні покарання або в бік його пом`якшення, або - посилення.

Всебічне вивчення особи винного покликане звести до мінімуму судову помилку при призначенні покарання і в той же час забезпечити у межах кримінально-правових санкцій доцільність та раціональність обраного покарання.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст.66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Закон про кримінальну відповідальність у ч.2 ст.286 КК України не містить імперативної вимоги щодо позбавлення права керувати транспортними засобами винних осіб. Тож застосування додаткового покарання потребує, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації більш виваженого та обґрунтованого підходу при обранні цього заходу примусу на це вказується і у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Виходячи з вищенаведених касаційною інстанцією орієнтирів, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3(три) роки за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин не є явно несправедливим в розумінні ст.414 КПК України, а тому слід визнати справедливим.

За умови призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 3(три) роки, яке останній буде відбувати реально, враховуючи особу обвинуваченого, приймаючи до уваги характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, приймаючи до уваги поведінку самого потерпілого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням тобто застосування до нього положення ст.75 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають, а тому вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407-409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17.04.2018 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді