Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/136/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.2-4 (117 ч.2-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 29.11.2018 за № 0000750, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Олександрійського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, а саме з 08 год 30 хв 29.11.2018 по 08 год 30 хв 27.01.2019, без визначення розміру застави,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ Олександрійського РВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із клопотанням, яке погоджено із прокурором Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , про застосування до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2018 року задоволено вказане вище клопотання слідчого та стосовно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до з 08 год 30 хв 29.11.2018 до 08 год 30 хв 27.01.2019, без визначення розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів. Водночас, слідчий суддя також врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його винуватості та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим, застосував до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як застосування більш м`яких запобіжних заходів, на його думку, не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі на вказане рішення слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишення місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово, із застосуванням засобів електронного контролю (браслету).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що визначальним аргументом, що став підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стала тяжкість пред`явленої підозри та суворість можливого покарання. Саме на підставі тяжкості підозри судом зроблено висновок про наявність ризику переховування від досудового розслідування та суду. Однак, ЄСПЛ неодноразово зазначав,що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В даному ж випадку жодних доказів на обґрунтування реальності такого ризику надано не було: ні показань свідків про намір особи переховуватися, ні доказів придбання квитків, ні доказів наявності зв`язків в іншій місцевості, ні доказів наявності закордонного паспорта чи фінансових можливостей для такого переховування.

Також, на переконання апелянта, слідчим суддею про оцінці ризику переховування не було належним чином надано оцінку тому факту, що по двом іншим кримінальним провадженням за ч. 3 ст.186 та ч. 3 ст.187 КК України, які перебувають на розгляді суду, та по яким ще не винесено ні обвинувального, ні виправдувального вироків, ОСОБА_6 жодного разу не вчиняв спроб перешкоджати слідству чи суду, ухилятися чи переховуватися, його процесуальна поведінка була належною. Раніше в іншому кримінальному провадженні до нього застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого закінчився 14.11.2018 і порушень правил домашнього арешту ОСОБА_6 не допускав, що вказує на те, що для забезпечення мети та завдань застосування запобіжних заходів застосування домашнього арешту є достатнім.

Крім цього, на думку захисника, не відповідає дійсним обставинам справи також покладений в основу ухвали висновок суду про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу. Суд виходив з того, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та не одружений і не має дітей. Однак, вік ОСОБА_6 лише 19 років і було б дивно, якби він вже мав дружину та дітей. Водночас ОСОБА_6 має батьківську родину - мешкає з матір`ю, вітчимом, братами та сестрами,яких допомагає утримувати та виховувати. ОСОБА_6 підтримує з родиною позитивний емоційний зв`язок, має обов`язки в сім`ї та відповідально ставиться до них. То ж висновки суду про відсутність міцних соціальних зв`язків є необґрунтованими. Що ж до офіційного працевлаштування ОСОБА_6 , то необхідно зазначити ,що він є мешканцем села,де переважна частина жителів займаються особистим селянським чи підсобним господарством і лише незначний відсоток є офіційно працевлаштованими. ОСОБА_6 з одинадцятирічного віку постійно працює без офіційного працевлаштування в громадянки ОСОБА_11 (яка надала характеристику на ОСОБА_6 ) де виконує роботу по розділці курей. Його заробіток складає 1 000 гривень на тиждень, які він використовує на своє утримання та допомогу батькам.

Також сторона захисту вважає, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України є необґрунтованою, адже єдиною підставою для пред`явлення підозри ОСОБА_6 стало впізнання потерпілою його в одному з нападників. Однак, як убачається з її пояснень, наданих в протоколі допиту потерпілої, вона впізнала нападника виключно по голосу. З її ж пояснень електрика в будинку вимкнулася, коли нападники були ще на веранді, обличчя в них були частково закриті, єдиним джерелом світла, був ліхтарик у вигляді запальнички. За таких умов потерпіла могла помилятися щодо особи нападника. Знайдені ж на місці події речі є особистими речами потерпілої і жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_6 до цього злочину.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали подання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу не може бути задоволено, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а також те, що матеріали подання містять дані, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Про наявність вказаних ризиків свідчить той факт, що кримінальне правопорушення в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, так як санкцією ч. 3 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, що в свою чергу вказує на можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час по даному кримінальному провадженню необхідно провести ряд слідчих дій направлених на встановлення та зібрання доказів, а тому у разі застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, іншого підозрюваного, так як кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому вчинене за попередньою змовою групою осіб. Водночас, слідчим суддею правильно враховано факт наявності на розгляді суду двох кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України, які характеризують підозрюваного, як такого, який схильний до вчинення протиправних дій, а тому є виправданим посилання суду на можливість ОСОБА_6 вчинити інші кримінальні правопорушення, у разі застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого і застосував до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, слідчий суддя, на переконання судової колегії, обґрунтовано не визначив розмір застави ОСОБА_6 , так як останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який був вчинений із застосуванням насильства, а тому, з урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, в даному випадку слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Надуманими є апеляційні ствердження адвоката щодо необґрунтованості пред`явленої підозри.
Так, термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ), означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що наявні матеріали клопотання свідчать про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України.
Надуманими та непідтвердженими належними доказами є посилання апелянта на недоведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами.
Не спростовують висновків слідчого судді та колегії суддів доводи апеляційної скарги захисту щодо наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, так як останній має постійне місце проживання, сім`ю, а саме мешкає з матір`ю, вітчимом, братами та сестрами, яких допомагає утримувати, оскільки працює неофіційно, так як наведені факти жодним чином не зменшують існування ризиків, які були доведені стороною обвинувачення.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , а тому ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2018 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, залишає без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2018 року, якою стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 08 год 30 хв 29.11.2018 по 08 год 30 хв 27.01.2018, без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: підписи
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2