Справа № 192/2416/18
Провадження № 1-в/201/142/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) строку попереднього ув`язнення до призначеного покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, про зарахування у строк покарання його попереднього ув`язнення під час перебування у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки вважала вимоги останнього такими, що не ґрунтуються на положеннях кримінально-процесуального закону.

Засуджений, а також представник виправної колонії у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, при цьому останні надіслали на адресу суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання вказаних учасників процесу не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього документи, а також вислухавши думку прокурора, суд доходить до таких правових висновків.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків, суд визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено з матеріалів долучених до цього клопотання, ОСОБА_4 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і засуджено, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді двох років та двох місяців позбавлення волі. Вирок щодо засудженого ОСОБА_4 набрав законної сили 10 жовтня 2017 року та був приведений до виконання з моменту затримання останнього 17 листопада 2017 року.

Викладені обставини свідчать про те, що до засудженого ОСОБА_4 не застосовувалось попереднє ув`язнення в межах кримінального провадження, за результатами судового розгляду якого було засуджено останнього до позбавлення волі, а отже, в цій частині судом порушень прав засудженого не встановлено. Оскільки відносно ОСОБА_4 не обиралось запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вимоги засудженого щодо включення у строк попереднього ув`язнення також час з 17 листопада 2017 року, тобто з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду, до прибуття у виправну колонію 14 грудня 2017 року, слід вважати такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону та не узгоджуються із положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Зокрема, частина 1 вищевказаного Закону передбачає, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Статтею 2 встановлено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно абзацу 6 частини 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 був затриманий 17 листопада 2017 року в порядку виконання стосовного нього вироку суду, який набрав законної сили, то строк до моменту його прибуття у виправну колонію не може бути включений у попереднє ув`язнення відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, крім того нових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 положень вказаного Закону судом не встановлено, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) строку попереднього ув`язнення до призначеного покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1