Провадження № 1-кс/520/64/19
УХВАЛА
08.02.2019 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу на бездіяльність прокурора, -
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить зобов`язати прокурора прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, які містяться в його заяві (в порядку ст.214 КПК України) від 08 жовтня 2018 року.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги..
Заявник наполягав на розгляді скарги без участі прокурора.
В зв`язку з викладеним скарга розглянута, відповідно до вимог ст.306 ч.3 КПК України, без участі прокурора.
В судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні скарги, посилаючись на викладені в скарзі доводи.
Вислухавши думку заявника, ознайомившись в матеріалами скарги, приходжу до наступного.
Заявник звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою про вчинення суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України, яка була скерована до Генеральної прокуратури України, та в подальшому до прокуратури Одеської області для розгляду згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства.
Згідно до листа заступника начальника управління прокуратури Одеської області ОСОБА_5 від 30.10.2018 року, у внесенні відомостей до ЄРДР відмовлено з посиланням на те, що вказана заява не містить обставин, які можуть свідчити про вчинення вказаних кримінальних правопорушень, ґрунтується лише на припущеннях щодо противоправних дій, а тому не може вважатися такою, що підлягає внесенню до ЄРДР.
У статті 303 КПК України визначено порядок оскарження бездіяльності, яка може полягати, зокрема, в бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Тобто в цих статтях КПК України йдеться про внесення до ЄРДР саме таких відомостей, які містять дані про кримінальне правопорушення.
Частина п`ята ст.214 КПК України конкретизує зміст таких відомостей, вказуючи, що вони обов`язково повинні містити, зокрема: короткий зміст обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником, виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, тощо.
Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, виходячи з змісту ч.5 ст.214 КПК України, зміст таких відомостей має бути підданий оцінці.
Повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленнях потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.
Оскільки КПК України надана можливість оскаржити дії прокурора, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку прокурора в результаті такої оцінки.
Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України (визначення основних термінів Кодексу), відповідно до якого, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Заявник ОСОБА_3 в якості даних, які, на його думку, свідчать про скоєння суддею кримінального правопорушення, зокрема, вказує на ухвалення слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси 18 лютого 2016 року процесуального рішення, яким було накладено арешт на автомобіль. Згідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.03.2016 року ухвала слідчого судді залишена буз змін. Тобто заявник ОСОБА_3 не згоден з вказаним процесуальним рішенням слідчого судді, яке, як він вважає, не відповідає вимогам закону.
Таким чином, наведені заявником дані стосуються суто процесуального рішення судді, щодо оскарження якого є передбачена КПК України процедура.
За змістом рішення Конституційного суду України від 30.06.2009р. №16-рп/2009, постанов Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007р. №8, від 12.06.2009р. №6, від 04.06.2010р. №6, положень КПК України тощо, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної або касаційної інстанції, і не може даватися будь якими іншими органами.
Крім того, наведені в заяві дані про скоєння злочину, передбаченого ст.375 КК України, не місять фактичних відомостей чи посилання на обставини, які б свідчили про вчинення вказаного кримінального правопорушення. Ці дані ґрунтуються лише на припущеннях щодо противоправних дій, а обставини, викладені у заяві, не охоплюються поняттям злочину, визначеному у ст.11 КК України, і тому заява не може вважатися такою, що підлягає внесенню до ЄРДР,
Тому вказана заява за своїм змістом, не може бути визнаною такою, що містить дані про кримінальне правопорушення, вчиненого суддею.
В зв`язку з викладеним вважаю, що у прокурора при розгляді заяви від 08.10.2018 року про кримінальне правопорушення не було підстав для реєстрації відомостей про злочин у ЄРДР згідно до вимог ст.214 КПК України.
Вказана правова позиція узгоджується, зокрема, з Висновком Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України, щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року, зокрема, проте, що: «Положення ч. 1 ст. 214 КПК 2012 р. та пунктом 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, викладається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування, що до 21 листопада 2012 р. було передбачено ст. 94 КПК 1960 р.
Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Визначення приводів і підстав, як підстав, для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи".
Також, Рішенням XIV Позачергового з`їзду суддів України від 15 березня 2017 року «Про стан здійснення правосуддя та незалежності суддів у 2016 році», зокрема, визнано такими, що призводять до порушення гарантій незалежності судової влади, ставлять під сумнів утвердження принципу верховенства права в Україні та підривають основи правопорядку в державі, випадки впливу, тиску, втручання будь-кого у будь-якій формі у здійснення правосуддя судами та суддями, зокрема, вплив на суддів з боку правоохоронних органів шляхом реєстрації кримінальних проваджень і подальшого тривалого нездійснення щодо них досудового розслідування, у тому числі незаконні дисциплінарні та кримінальні переслідування.
Вказане рішення кореспондується з Рішенням № 45 Ради суддів України від 13 серпня 2018 року «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення дотримання учасниками судових процесів конституційного принципу рівності перед судом і законом» в якому зазначається, що статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантується Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.
Крім того, як зазначається у п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалених 17.11.2010 р., зовнішня незалежність суддів не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п. 11).
Також, визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).
На підставі викладеного, при вказаних обставинах, скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.303, 304, 305 і 372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала, згідно до вимог ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1