Справа № 738/1974/18
№ провадження 1-в/738/259/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
засудженого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він засуджений вироком апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 березня по 07 вересня 2017 року включно, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)», відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, за час відбування покарання має позитивну характеристику, дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, стягнень не має, працевлаштований прибиральником чергової частини, до виконання своїх обов`язків ставиться добросовісно, за що отримав заохочення, вину у вчиненому злочині визнав, а тому вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав своє клопотання, просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки належними доказами не підтверджено, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.
Представники установи виконання покарань та спостережної комісії Менської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши пояснення засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Іванівського районного суду Одеської області від 14 березня 2017 року за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту.

Вироком апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано, ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 14 березня 2017 року. Згідно з ч.5 ст.72 КК України засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 березня 2017 року по 07 вересня 2017 року.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року набрав законної сили 07 вересня 2017 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі перебуває з 21 березня 2017 року. За час перебування в Одеському СІЗО характеризувався негативно: допустив одне порушення вимог встановленого режиму тримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, залучався до суспільно корисної праці: здійснював прибирання корпусного відділення, заохочень не мав.

В ДУ «Менська ВК ( №91)» засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання з 07 листопада 2017 року.

З поданої ДУ «Менська ВК №91» характеристики на засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній під контролем дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня, стягнень не має. Згідно з поданою заявою засудженим ОСОБА_3 з 01 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року виконував обов`язки прибиральника чергової частини установи, до покладених обов`язків відносився добросовісно, за що отримав заохочення. Проте, після отримання заохочення до своїх обов`язків засуджений почав відноситися посередньо. Залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку, до виконання робіт ставиться добросовісно. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, проте передбачені законодавством вимоги персоналу установи виконує під контролем. З представниками адміністрації не завжди ввічливий, тактовний, на зроблені зауваження реагує не завжди належним чином.

Відповідно до довідки, наданої планово-виробничим відділом державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» засуджений ОСОБА_3 за період відбування покарання не був залучений на підприємстві до суспільно корисної оплачуваної праці.

Рішенням комісії при МВК №91 з питань застосування пільг до засуджених установи згідно з ст.81 КК України від 28 вересня 2018 року засудженому ОСОБА_3 було відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення (а.о.с.74, 75).

На засіданні постережної комісії Менської районної державної адміністрації 20 листопада 2018 року було розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_3 щодо можливості застосування до нього пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та прийнято постанову №115 (протокол №38 від 20 листопада 2018 року) про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_3 такої пільги.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.
Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.
З наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що ОСОБА_3 характеризується посередньо.
Під час судового розгляду засуджений ОСОБА_3 не заперечував наявність випадків нетактовної поведінки по відношенню до представників установи виконання покарань, що є негативним прикладом для інших засуджених, також підтвердив, що після того, як йому було відмовлено в застосуванні до нього в черговий раз заходів заохочення, він змінив своє ставлення до покладених на нього обов`язків, бажання працювати на підприємстві установи не виявляв.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_3 , оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 30 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_1