Справа № 164/1509/15-к Провадження №11-кп/802/27/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.240 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Череваха Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч 2 ст.240 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Череваха Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком вирішено долю речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що 12 травня 2015 року вони в порушення вимог ст.ст.16, 17, 18, 19 Кодексу України про надра, ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції від 06.02.2015 року) умисно, без отримання спеціального дозволу на користування надрами та ліцензії, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, прибули в урочище «Медвеські поля», що на території Маневицької селищної ради Волинської області, і ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами, кримінальне провадження щодо яких виділено в окреме провадження, незаконно видобували із застосуванням механізму кустарного виробництва №3, ззовні схожого на мотопомпу для видобування корисних копалин, шляхом гідророзмиву ґрунтової поверхні, та інших знарядь (сачків, лопат, гофрованих та пожежних рукавів тощо) дорогоцінне каміння бурштин-сирець, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (в редакції від 16.10.2012 року) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» №827 від 12.12.1994 року є корисною копалиною загальнодержавного значення і дорогоцінним камінням органогенного утворення.

Проаналізувавши докази, на підставі яких обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є недостатніми для ухвалення щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувального вироку, оскільки стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину, а тому їх визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

У поданій апеляції прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 категорично ствердив, що ОСОБА_7 видобував бурштин., показання першого підтвердив і свідок ОСОБА_12 . Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що ОСОБА_7 керував діями інших осіб, виявлених разом з ним на місці незаконного видобування бурштину. Крім того, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій стверджується, що ОСОБА_7 перед виїздом в урочище «Медвеські поля» обговорював обставини незаконного видобування бурштину із сином ОСОБА_18 . Посилається на частково визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який у суді першої інстанції пояснив, що прибув в урочище з метою вчинення злочину. Вважає незаконним та необґрунтованим визнання судом недопустимим такого доказу, як протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.11.2015 року. З огляду на вищенаведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити кожному покарання у вигляді штрафу в розмірі 11900 гривень.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі, обвинувачених та їх захисників, які її заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається із матеріалів судового та кримінального проваджень даних вимог закону при прийнятті рішення про ухвалення виправдувального вироку суд першої інстанції не дотримався, передчасно прийняв рішення про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Структура мотивувальної частини виправдувального вироку регламентована п.1 ч.3 ст.374 КПК України.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.
Крім того, у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих в судовому засіданні.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 374 ч.3 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд виклавши докази сторони обвинувачення, а саме показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, протокол огляду місцевості від 13.05.2015 року, протокол тимчасового доступу до документів ПрАТ «Київстар» від 30.10.2015 року, без належного та вичерпного їх аналізу та спростування, виправдав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є працівником СБУ у Волинській області, суду показав, що бачив ОСОБА_7 на місці події, останній допомагав особам, які працювали на мотопомпі, а саме, подавав штир, давав вказівки. ОСОБА_8 також був присутній в даному місці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердив показання свідка ОСОБА_11 та ствердив про незаконне видобування бурштину ОСОБА_7 за вказаних вище обставин.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_7 керував діями інших осіб, які були виявлені на місці вчинення злочину.

Згідно матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, проведених упродовж 29.04.2015-28.06.2015 року щодо ОСОБА_18 , останній керував діями інших осіб під час видобування бурштину в урочищі «Лоше» (місцева назва урочища «Медведські поля»), обговорював обставини його незаконного видобування, координував їх дії.

Протоколом огляду місцевості від 13.05.2015 року, з якого вбачається, що в ході його проведення вилучено знаряддя незаконного видобування бурштину, зокрема, 5 мотопомп, акумуляторні батареї, пожежні і гофровані рукави, генератори, лопати, шланги, сачки тощо, частину з яких оглянуто відповідно до протоколу від 13.11.2015 року.

Протоколом тимчасового доступу до документів ПрАТ «Київстар» від 30.05.2015 року стверджується, що ОСОБА_7 з 00.00 години по 15.00 годину 13.05.2015 року перебував в урочищі «Медведські поля».

Суд першої інстанції, дослідивши зазначені докази, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Мотиви виправдання обвинувачених, викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Статтею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст.411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Отже, дослідивши вказані докази в судовому засіданні, суд першої інстанції не надав їм належної та повної оцінки у вироку, що є недопустимим. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, в тому числі і письмовим, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги.
Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.
Тому, за наведених обставин, висновок суду про виправдання ОСОБА_18 та ОСОБА_8 є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За таких обставин вирок Маневицького районного суду від 09.02.2017 року щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суду слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам, перевірити доводи апеляційної скарги та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в Маневицькому районному суді Волинської області в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: