печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2018 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання, адвоката: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 17.05.2018 року за клопотанням Прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0003128 від 03.10.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 17.05.2018 року за клопотанням Прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0003128 від 03.10.2017 року, зокрема, на вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що накладений арешт порушує права та законні інтереси власника майна, оскільки ОСОБА_4 не має жодного відношення до кримінального провадження в якому було подано клопотання про арешт майна, не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, не є будь-яким іншим учасником кримінального провадження № 0003128. Крім того, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вказаного вантажного автомобілю, а застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є неспівмірним з завданням кримінального провадження, порушує його права як власника, що свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
В судове засідання особа, яка подала клопотання, адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Прокурор, за клопотанням якого було накладено арешт, в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вказавши, що не заперечує щодо задоволення клопотання, оскільки на даний час в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання та прокурора, за клопотанням якого накладено арешт, на підставі долучених до клопотання матеріалів.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Слідчим суддею встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003128 від 03.10.2017 року за фактом формування невстановленою групою осіб «штучного» податкового кредиту для підприємств експортерів продукції, які в подальшому отримують безпідставне право на бюджетне відшкодування, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 205 КК України.
В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за клопотанням прокурора ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року накладено арешт на вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631.
Як визначено у ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року накладення арешту на вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631 зумовлено необхідністю забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки, санкція ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Як визначено у ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Так, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_4 будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0003128 від 03.10.2017 року не має.
Більш того, ОСОБА_4 є законним та добросовісним набувачем права власності на вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631, внаслідок укладення договору купівлі-проваджу від 10.01.2018 року.
Належних та допустимих доказів на підтвердження визнання договору недійсним чи нікчемним органом досудового розслідування не надано.
Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності, правові підстави для подальшого застосування такого запобіжного заходу як арешт майна, відсутні. Крім того, прокурором не надано належних та допустимих, в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, доказів щодо необхідності подальшого застосування арешту майна.
Аналізуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні підстав, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині.
Щодо вимог адвоката ОСОБА_3 передати вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631 на відповідальне зберігання власнику та добросовісному набувачу ОСОБА_4 , слідчий суддя зазначає, що в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки вказана вимога є похідною від скасування арешту майна.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 17.05.2018 року за клопотанням Прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0003128 від 03.10.2017 року, задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року у кримінальному провадженні № 0003128 від 03.10.2017 року, на вантажний автомобіль марки «MAN» WMAN15ZZ2DY291631, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1