Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
09 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000037 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моквин Березнівського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої - ОСОБА_8 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України на три роки обмеження волі.

До набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із зобов`язанням виконувати покладені на нього судом обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора та суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт ( паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, до 03 лютого 2019 року.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 31129,14 грн та 100000 грн моральної шкоди; на користь КЗОЗ Березнівська ЦРЛ 352,83 грн; на користь КЗОЗ Центральна міська лікарня 2216,40 грн. - витрат на лікування потерпілого.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 14 січня 2018 року приблизно о 21.00 год, знаходячись на прилеглій території магазину Юлія, що в с. Колодязне на вул. Андріївській 70А Березнівського району Рівненської області, на грунті раптово виниклих в ході суперечки особистих неприязних стосунків, під час якої ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_5 , відчуваючи до потерпілого неприязнь, не передбачаючи можливості настання тяжких суспільно-небезпечних наслідків смерті ОСОБА_10 , хоча повинен був і міг її передбачити, завдав ОСОБА_10 кулаком правої руки один удар в область верхньої губи, від якого останній втратив рівновагу та впав, вдарившись потилицею об бетонну бруківку, внаслідок чого отримав важку закриту черепно-мозкову травму: забій стиснення розмноження головного мозку важкого ступеня, контузійно-паренхіматозний крововилив з формуванням внутрішньо-мозкової гематоми правої півкулі головного мозку з проривом у шлунучкову систему і помер.

У поданій апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин позитивної характеристики з місця проживання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, надання медичної допомоги потерпілому після вчинення злочину та заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди, у звязку з чим просить вирок суду змінити та призначити за ч. 1 ст. 119 КК України покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 та прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується апелянтом в поданій апеляційній скарзі та не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянта про призначення надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень що містяться в п. 2-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів ( ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення: форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення, характер і тяжкість наслідків, що настали, тощо) і призначати менш суворе покарання особам, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Зокрема, врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжкість наслідків - смерть людини, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є утриманцем двох малолітніх дітей, його відношення до скоєного, позицію потерпілої, яка наполягає на реальній мірі покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 119 КК України.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового слідства вини у скоєнні вбивства через необережність не визнав, як і не визнав заявленого цивільного позову, до постановлення вироку вибачень не просив, в добровільному порядку шкоди потерпілій не відшкодував, що виключає його щире каяття, в тому числі, і активне сприяння в розкриттю злочину, про що потерпіла ОСОБА_8 та її представник наголошують при апеляційному розгляді, вважаючи вибачення обвинуваченого в апеляційній інстанції та кроки для відшкодування шкоди лише в квітні 2019 року намаганням пом`якшити своє становище, саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає меті та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових злочинів, і підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України не вбачає.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3