ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2019 року
м. Київ
справа № 233/695/17-к
провадження № 51-2186 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000074 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Хачмас Хачманського району Республіки Азербайджан та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у справі.
Як установив суд, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК, наприкінці вересня 2016 року на території свого домоволодіння у м. Костянтинівці Донецької області зірвав декілька кущів дикорослої коноплі, яку висушив і подрібнив, тим самим повторно незаконно придбав, виготовив та зберігав за місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 78,99 г (у перерахунку на суху речовину 70,77 г) для особистого вживання без мети збуту, який під час обшуку 28 січня 2017 року виявили та вилучили працівники поліції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
На думку захисника, при постановленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що на утриманні ОСОБА_5 перебувають шість неповнолітніх дітей і дружина, а також що засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся, під час досудового розслідування активно сприяв у розкритті злочину, і що жодних негативних наслідків у результаті вчинення ним кримінального правопорушення не настало.
Також скаржник зазначає, що при перегляді справи апеляційний суд не врахував достатньою мірою даних про особу засудженого, який став на шлях виправлення та пройшов курс амбулаторного лікування з приводу залежності від марихуани, що підтверджується довідкою міського наркологічного диспансеру від 31 липня 2017 року.
З огляду на ці обставини вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням є необґрунтованими.
Крім того, захисник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до ОСОБА_5 . Закон України «Про амністію у 2016 році».
Позиція учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги, наведені в касаційній скарзі захисника, підтримав, просив скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання засудженому цей суд, окрім тяжкості вчиненого злочину та обставин справи, також взяв до уваги дані про особу ОСОБА_5 , який раніше судимий, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо і відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13 лютого 2017 року № 148 виявляє ознаки психічних та поведінкових порушень унаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїдів).
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав наявність на утриманні засудженого шести неповнолітніх дітей та щире каяття у вчиненому.
Взявши наведене до уваги, з також дані досудової доповіді органу пробації, місцевий суд дійшов умотивованого висновку, що виправлення засудженого є можливим лише за умови відбування ним реального покарання та що підстав для застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням немає.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог статей 50, 65 КК при призначенні покарання ОСОБА_5 , а також про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК і залишив цей вирок без змін.
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про застосування до ОСОБА_5 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК, а відповідно до п. «е» ст. 9 цього Закону до осіб, які вчинили такі злочини, амністія не застосовується.
Зазначені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, наведених в оскаржуваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів їх законність.
Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою та вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну або скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3