ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1235/19 Справа № 208/5282/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжя, громадянина України, засудженої 25 вересня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч.1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі,
про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_6 про звільнення від відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2008 року відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що 30 червня 2012 року та 12 липня 2018 року за підсумками роботи ОСОБА_6 оголошено подяку за дотримання правил трудового розпорядку, вимог безпеки праці, додержання правил поведінки, тобто фактично за ті дії, які засуджена і повинна була дотримуватись, тому вона не заслуговує на умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, задовольнити клопотання засудженої ОСОБА_6 , застосувавши до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2008 року.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу порушив вимоги ст. 7 КПК України. На думку захисника, судом не прийнято до уваги, що засуджена за період відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не має, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Окрім того, в місцях позбавлення волі активно приймає участь у всіх заходах направлених на підвищення культурного, освітнього та духовного розвитку ув`язнених, працевлаштована, має ряд заохочень, неодноразово заохочувалась керівництвом, до роботи ставиться сумлінно, добросовісно, бере участь в роботах по благоустрою приміщень та території установи, адміністрація установи зауважень до засудженої не має. Також, вину в скоєному злочині засуджена визнає повністю, розкаюється у вчиненому.
Заслухавши суддю-доповідача, засуджену та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставної відмови у застосуванні до засудженої умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_6 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджена не довела своє виправлення, тому не може бути звільнена від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом враховано, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2008 року, ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 березня 2016 року їй зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 травня 2008 року по 17 грудня 2008 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом також взято до уваги, що 30 червня 2012 року та 12 липня 2018 року за підсумками роботи ОСОБА_6 оголошено подяку за дотримання правил трудового розпорядку, вимог безпеки праці, додержання правил поведінки.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженої, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, її поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженою, є недоцільним.
Доводи захисника ОСОБА_6 про ненадання судом належної оцінки її особі, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженої.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4