Справа 759/90/18 Головуючий в 1 інстанції ? ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/465/2019 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
29 січня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2018 щодо ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2018,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, інваліда 2-ї групи, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
звільнено ОСОБА_11 на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 18 675 грн. 65 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 40 768 грн. 19 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 6 356 грн. 50 коп. судових витрат на проведення експертиз;
вирішене питання про речові докази.
Відповідно до вироку, ОСОБА_11 , 20 червня 2017 року, о 15 годині 39 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Touran», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Героїв Космосу в м. Києві, зі сторони Леся Курбаса в напрямку вул. Жмеринської, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебували пішоходи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та перед якими зупинялися в першій та в другій смузі руху автомобілі, не зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до повної його зупинки та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив свій рух таздійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , котрі перетинали проїзну частину.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 указав на незаконність вироку в частині розв`язання цивільного позову. Вважав, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. кожному із потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є необґрунтованим, оскільки останні отримали різні за ступенем тяжкості тілесні ушкодження. При цьому зауважив, що в обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди потерпілим, суд помилково зазначив ідентичні тілесні ушкодження в ОСОБА_8 , аналогічно тілесним ушкодженням іншого потерпілого ОСОБА_9 . Окрім цього, апелянт вказав на помилковість рішення суду в частині стягнення з нього спричиненої моральної та матеріальної шкоди, оскільки на момент вчинення злочину, його цивільно-правова відповідальність була застрахована, що стверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС». Вважав, що відповідно до умов страхування, страховик міг би повністю покрити розмір морального та матеріального відшкодування на користь потерпілих. Окрім цього, апелянт зауважив на те, що розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих у розмірі 50 000 грн. не обґрунтований належними та допустимими доказами що на його думку свідчить про безпідставність задоволення цивільних позовів у цій частині. Просив вирок скасувати в частині розв`язання цивільних позовів та ухвалити в цій частині новий вирок, яким відмовити у задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
В запереченні на апеляційну скаргу, представник потерпілих указав на необґрунтованість її доводів. Вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду щодо ідентичності тілесних ушкоджень потерпілих спричинених в результаті злочину. Звернув увагу на те, що зазначені у вироку суду тілесні ушкодження потерпілих повністю ґрунтуються на медичній документації. Окрім цього, вважав необґрунтованою скаргу і в частині відсутності доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілих, оскільки вирок у цій частині є належним чином мотивований. Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині неврахування судом наявності у нього полісу цивільно-правової відповідальності, вважав їх такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки судом була надана належна правова оцінка цій обставині, яка обґрунтовано викладена у мотивувальній частині вироку.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , який апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
потерпілих та їх представника, які апеляційну скаргу обвинуваченого вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування вироку при розгляді справи судом апеляційної інстанції.
Колегією суддів за результатами апеляційного розгляду встановлено ряд порушень положень КПК України які регламентують вимоги до обвинувального акту та мотивувальної частини вироку, аналізу та оцінки доказів, відповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Пунктом п`ятим частини другою ст. 291 КПК України визначено те, що обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення. Ці положення закону кореспондовані у ч.3 ст. 374 КПК України, відповідно до пункту другого якої мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням місця, часу та способу вчинення злочину, наслідків злочину, форми вини та мотивів злочину.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України характеризується наявністю наступних ознак: діяння у вигляді порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тяжкого тілесного ушкодження, смерті однієї чи кількох осіб; причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту та зазначеними наслідками. Наведене указує на те, що як при висуненні ОСОБА_11 обвинувачення органом досудового розслідування, так і при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним в обов`язковому порядку повинні були зазначатися наслідки у вигляді завдання потерпілим тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості. Окрім того, факт завдання цих тілесних ушкоджень підлягав доказуванню як у ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду.
Формулюючи обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України орган досудового розслідування наслідками дій обвинуваченого визнав завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та потерпілій ОСОБА_8 . При цьому у обвинувальному акті указано, що обом потерпілим завдані абсолютно ідентичні тілесні ушкодження в тому числі і у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, але зазначено, що тілесні ушкодження, які були завдані потерпілому ОСОБА_9 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, а тілесні ушкодження, які завдані потерпілій ОСОБА_8 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Наведене указує на те, що обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_11 фактично було неконкретним, що призвело до порушення його права на захист.
Не звернувши увагу на допущене порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення, суд, при формулюванні обвинувачення визнаного ним доведеним фактично продублював обвинувальний акт в частині завдання потерпілим тілесних ушкоджень, чим також допустив порушення права обвинуваченого на захист.
Відповідно до сформульованого обвинувачення, визнаного судом доведеним, потерпілій ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, лінійного перелому скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа та піраміду скроневої кістки, пневмоцефалії зліва, забійних ран та саден м`яких тканей голови, тулуба та верхній кінцівок. В подальшому, даючи правову оцінку доказам, суд у мотивувальній частині вироку послався на висновок судово-медичної експертизи № 1017/е указавши, що внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою плечового та лівого колінного суглобів, м`яких тканин правої поперекової ділянки, тобто тілесні ушкодження які відмінні від тих, які зазначені у сформульованому обвинуваченні. Між тим, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1017/е від 17.08.2017 року у потерпілої ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми поперекового відділу хребта, перелому тіла 1 поперекового хребця, саден у ділянці обох колін та правої стопи. Тобто висновком експерта у потерпілої ОСОБА_8 були встановлені тілесні ушкодження, які відрізняються від тих, які були зазначені судом і у сформульованому обвинуваченні, і при оцінці висновку судово медичної експертизи. Таким чином, окрім не конкретно сформульованого обвинувачення, визнаного судом доведеним, судом першої інстанції були допущена невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, яка проявилась у суперечностях між сформульованим обвинуваченням,викладенням сутності і оцінкою висновку судово-медичної експертизи № 1017/е від 17.08.2017 року та із змістом зазначеного висновку. Окрім того, судом першої інстанції були допущені і порушення вимог ч.2 ст. 242 КПК України, оскільки фактично тяжкість та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_8 судом були встановлені без проведеного експертного дослідження, що свідчить про порушення зазначених вище вимог закону.
Наведені вище порушення вимог КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому вони визнаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Наведена невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження могла вплинути на вирішення питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність. У зв`язку із викладеним вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що скасування вироку із зазначених вище підстав частково узгоджується із вимогами апеляційної скарги, оскільки апелянтом у скарзі порушувалось питання про необґрунтованість висновків суду в частині завдання потерпілим тілесних ушкоджень. Окрім того, колегія суддів вважає, що зазначені порушення могли вплинути на процес доказування розміру заданої потерпілим моральної шкоди.
У зв`язку із тим, що усунення зазначених вище порушень закону пов`язане із необхідністю зміни пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд зазначеного кримінального провадження у суді першої інстанції. У ході цього судового розгляду необхідно усунути зазначені вище порушення, а також перевірити доводи, викладені обвинуваченим у апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року щодо ОСОБА_11 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у Святошинському районному суді м. Києва.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4