Ухвала
Іменем України
05 березня 2019 року

м. Київ
справа № 2033/1-610/11

провадження № 51-1038 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року про залишення без задоволення його заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2012 року за нововиявленими обставинами та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року,
встановив:
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2012 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 4 статті 190, частиною 2 статті 358, частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням статей 70, 72 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2012 року за нововиявленими обставинами у кримінальному провадженні № 2033/1-610/11.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року вказану ухвалу районного суду від 05 лютого 2018 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу місцевого суду від 05 лютого 2018 року, ухвалу суду апеляційної інстанції від 06 грудня 2018 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, ОСОБА_4 , вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, не зазначає, які конкретно порушення закону допущено цими судами.
Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі, вказуючи на незаконність обвинувального вироку щодо нього, фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинами кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному поряд. При цьому, не звернув уваги, що в даному випадку обвинувальний вирок не може бути предметом перегляду, оскільки оскаржуються ухвали судів першої та апеляційної інстанцій щодо перегляду цього вироку за нововиявленими обставинами.
Тобто, у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Однак вимоги ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції про витребування з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова матеріалів кримінального провадження № 2033/1-610/11 для об`єктивного розгляду його касаційної скарги, викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
Також, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК ОСОБА_4 не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання ОСОБА_4 вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року про залишення без задоволення його заяви про поновлення строку на подачу заяви про перегляд вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 січня 2012 року за нововиявленими обставинами та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3