Провадження №11-кп/801/193/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1
по даній справі засуджений 04.04.2000 року судовою колегією в кримінальних справах Тернопільського обласного суду за ст. 69, ст.93 п.п. «а», «г», «і», ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до 14 років позбавлення волі, вирок не оскаржений
20.06.2000 року ухвалою Верховного суду України вирок від 04.04.2000 року скасовано, справу направлено на новий розгляд
21.09.2000 року судовою колегією в кримінальних справах Тернопільського обласного суду за ст. ст. 69, 93 п.п. а, г, і, ч.1 ст. 222, 229-6 ч.1, 42 КК України засуджений до довічного позбавлення волі
ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 12.12.2000 року вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року в частині засудження за ч.1 ст. 222 КК України скасовано, справу в цій частині закрито.
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
засудженого: ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно- дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року відмовлено.
Непогоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 року та постановити нову, якою задоволити клопотання про умовно-дострокове звільнення у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку на підставі речення першого частини 5 ст. 80 КК України.
Вимоги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції не грунтується на Конвенціях, які ратифікувала Україна, суд проігнорував практику Європейського суду з прав людини, тому ухвала суду не може бути обгрунтованою. Суд недбало дослідив клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 та його особову справу, що ставить під сумнів обгрунтування вказаної ухвали.
Зазначає, що процес його виправлення досяг позитивних змін, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, має 8 заохочень, диплом та грамоту, матір, яка хворіє на цукровий діабет та має маленьку пенсію у зв`язку з чим їй потрібно допомагати, хоче створити сім`ю, але це неможливо в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, згідно зі ст.27 «Віденської конвенції про право міжнародних договорів» Україна не може використовувати внутрішнє (національне) право для обгрунтування неможливості виконання міжнародного договору. Тобто, національний суд не може відмовити в задоволенні його клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці ЄСПЛ, посилаючись на норми або їх відсутність у законах України.
Вважає, що суд першої інстанції мав задоволити його клопотання, оскільки посилання суду на ст. 87 КК України щодо помилування немає міжнародно- правового грунту та суперечить положенням ст. 3 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод.
Просить згідно ч. 5 ст. 80 КК України застосувати до нього давність і звільнити з місць позбавлення волі, оскільки строк давності обвинувального вироку ним виконано самостійно.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання, оглянувши матеріали особової справи засудженого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга з доповненнями засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93 ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного суду України від 12.12.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93, ч. 1, 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Вирок Тернопільського обласного суду набув законної сили та звернутий до виконання в межах строків виконання обвинувального вироку суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Статтею Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Судом першої інстанції вірно роз`яснено засудженому ОСОБА_6 порядок здійснення помилування Президентом України відповідно до до вимог ст. 87 КК України.
Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Виходячи з позицій Європейського Суду з прав людини, викладених у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
Посилання ОСОБА_6 на те, що відносно нього мають застосовуватися норми викладені у першому реченні частини 5 ст. 80 КК України є помилковими.
Оскільки вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року щодо ОСОБА_6 набув законної сили та виконується з моменту набрання ним чинності, посилання на закінчення строків давності виконання вироку не ґрунтується на вимогах закону. Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ч.5 ст. 80 КК України відносно ОСОБА_6 належним чином обгрунтовані.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що суд першої інстанції проігнорував практику Європейського суду з прав людини, недбало дослідив клопотання про умовно-дострокове звільнення та його особову справу, що ставить під сумнів обгрунтування вказаної ухвали є безпідставними.
Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно оригіналу: Суддя: