ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/81/19 Справа № 193/1774/14 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7

виправданих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників адвокатів ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , заперечення на апеляційну скаргу прокурора захисника виправданого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , та захисника виправданого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

цим вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, одруженого, маючого нга утриманні неповнололітню дитину, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Петрове, Софіївського району, Дніпропетровської області, одруженого, маючого неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимого, працюючого ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України та ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України,

визнано невинуватими в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення злочину за ч. 3 ст. 368 КК України та відсутность в їх діянні складу злочину за ч. 2 ст. 28 ч. 1, ст. 364 КК України.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ухвалено скасувати негайно після проголошення вироку.

Внесену заставу в розмірі 97 440 грн. повернуто заставодавцю.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_9 ухвалено скасувати негайно після проголошення вироку.

Внесену заставу в розмірі 97 440 грн. повернуто заставодавцю.

Виправданим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 роз`яснено право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Матеріали кримінального провадження №0000268 ухвалено залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 наказом № 123 о/с від 01 червня 2013 року призначений на посаду першого заступника начальника - начальника слідчого відділення Софіївського районного відділу, тобто керівника органу досудового розслідування Софіївського РВ, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с.м.т. Софіївка, вул. Карпенка, буд. 10 «А», мав спеціальне звання підполковника міліції.

Виконуючи свої службові обов`язки, у своїй діяльності керувався КПК України, Законом України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 12 грудня 1993 року, органи внутрішніх справ є правоохоронними органами.

ОСОБА_8 , виходячи із обсягу наявних прав і обов`язків, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій державного органу - органу внутрішніх справ, тобто згідно з положенням примітки 2 до ст. 368 КК України, є службовою особою правоохоронного органу, яка займає відповідальне становище, та згідно з п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Проте ОСОБА_8 , як зазначено в обвинувальному акті, свої повноваження керівника органу досудового розслідування та працівника міліції у квітні 2014 року використав у злочинних цілях, вчинивши кримінальні правопорушення.

25 березня 2014 року за зверненням ОСОБА_14 слідчим СВ Софіївського РВ ОСОБА_9 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, щодо незаконного заволодіння транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 ».

В цей же день ОСОБА_8 , як керівник органу досудового розслідування доручив проведення досудового розслідування ОСОБА_9 , який мав повноваження слідчого.

Наступного дня, 26 березня 2014 року, співробітниками ДАІ затримано вказаний автомобіль, який разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 » доставлено до Софіївського РВ.

Разом з цим ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду від 27 березня 2014 року клопотання про дозвіл на тимчасове вилучення майна слідчого ОСОБА_9 задоволено та надано дозвіл на доступ та тимчасове вилучення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 ». Установлено строк дії ухвали 1 (один) місяць, тобто до 27 квітня 2014 року.

Постановою слідчого ОСОБА_9 02 квітня 2014 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000220 та вирішено зберігати його на території майданчику тимчасового утримання Софіївського РВ, де автомобіль фактично зберігався.

Згідно з висновком експерта № 70/09-36 від 09 квітня 2014 року, номер кузова (VIN) вищевказаного автомобіля знищений механічним способом, первинний номер кузова автомобіля інший.

Відповідно до експертного дослідження № 70/09-45 від 15 квітня 2014 року, захисні елементи, реквізити бланка, вихідні друкарські дані, номер бланка, друкований текст наданого на дослідження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 », виданого на автомобіль марки «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », виконані способом струмінево - крапкового друку, за допомогою копіювально-розмножувальної техніки, а бланк цього свідоцтва не відповідає бланкам встановлених зразків і виготовлений не на підприємстві, яке має на це дозвіл.

ОСОБА_8 стало достовірно відомо про результати вказаних досліджень, у зв`язку з чим, він домовився із підлеглим ОСОБА_9 , як слідчим, у провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000220, про одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_14 за вчинення дій з використанням службового положення, зокрема: не звернення до прокурора та суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна вказаного автомобіля марки «Меrsedes Веnz МL 320» та про його подальше повернення.

24 квітня 2014 року з метою незаконного збагачення ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 та надав вказівку про виклик ОСОБА_14 до Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, після чого, з метою виконання даної вказівки ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_14 та запропонував з`явитися до Софіївського РВ, на що останній погодився.

Наступного дня, об 11.33 год., ОСОБА_14 прибув до Софіївського РВ, де біля входу до будівлі відділу міліції зустрівся із ОСОБА_8 , з яким пройшов до службового кабінету останнього. Після цього ОСОБА_8 розповів ОСОБА_14 розроблений ним план повернення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320». При цьому ОСОБА_8 достовірно було відомо, що 27 квітня 2014 року закінчувався строк дії ухвали про тимчасове вилучення автомобіля ОСОБА_14 та у цьому випадку його автомобіль підлягав поверненню та попередив останього, що його особисте клопотання судом буде залишено без задоволення. Разом з цим ОСОБА_8 надав ОСОБА_14 номер мобільного телефону ОСОБА_16 та запропонував зв`язатися з ним. При цьому ОСОБА_8 категорично відмовився зменшувати суму неправомірної вигоди, та наполягав на передачі 3 000 доларів США.

29 квітня 2014 року, о 16.10 год., ОСОБА_14 зустрівся з адвокатом ОСОБА_16 біля Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та спільно прослідували до службового кабінету ОСОБА_8 , де ОСОБА_14 уклав з ОСОБА_16 договір про надання правової допомоги від 28 квітня 2014 року, а ОСОБА_8 надав ОСОБА_16 виготовлене ним при невстановлених обставинах клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Після цього ОСОБА_16 у Софіївському районному суді Дніпропетровської області зареєстрував вказане клопотання про повернення автомобіля, після чого, разом з ОСОБА_14 повернувся до приміщення службового кабінету ОСОБА_8 , де останній під час розмови з ОСОБА_14 наполягав на передачі частини неправомірної вигоди у сумі 1 000 доларів США. ОСОБА_14 повідомив про можливість передачі коштів тільки після отримання автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320».

30 квітня 2014 року, об 11.19 год., ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 біля Софіївського РВ, де останній повідомив про призначення судового розгляду клопотання щодо повернення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320».

Слідчим ОСОБА_9 до прокурора та суду не було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - зазначеного автомобіля, а направлено заяву про розгляд клопотання без його участі, чим вчинено дії з використанням свого службового становища, які направлені на повернення ОСОБА_14 автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320».

Слідчим суддею Софіївського районного суду Дніпропетровської області у судовому засіданні розглянуто клопотання в інтересах ОСОБА_14 про повернення тимчасового вилученого майна, за результатами якого оголошено ухвалу про зобов`язання слідчого СВ Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 повернути автомобіль «Меrsedes Веnz МL 320» ОСОБА_14 .

Після оголошення зазначеної ухвали ОСОБА_14 разом із ОСОБА_16 пройшли до приміщення Софіївського РВ ГУМВС У країни в Дніпропетровській області, де ОСОБА_8 почав погрожувати притягненням ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності, у зв`язку із встановленням підроблення технічного паспорту на автомобіль «Меrsedes Веnz МL 320», з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », у випадку відмови від передачі неправомірної вигоди.

Після цього, о 13.33 год. 30 квітня 2014 року у вказаному кабінеті ОСОБА_14 передав ОСОБА_16 грошові кошти у сумі 500 доларів США, як оплату за надання юридичних послуг. В той же час ОСОБА_9 продовжував вимагати від ОСОБА_14 передачі грошових коштів за повернення зазначеного автомобіля, попереджав, що в іншому випадку не поверне даний автомобіль. Однак ОСОБА_14 погодився передати грошові кошти, як неправомірну вигоду тільки у випадку повернення автомобіля та надання ухвали слідчого судді Софіївського районного суду про зобов`язання слідчого повернути вказаний автомобіль. ОСОБА_9 домовився із ОСОБА_14 про передачу неправомірної вигоди о 16.10 год. цього ж дня.

В призначений час 30 квітня 2014 року ОСОБА_14 пройшов до приміщення службового кабінету ОСОБА_9 Софіївського РВ, де, діючи на підставі ст. 271 КПК України, тобто, з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, передав грошові кошти в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складало на той час 5 700 грн., а всього грошові кошти у сумі 33 700 грн. у якості неправомірної вигоди, а ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , одержали їх за вчинення дій з використанням свого службового становища.

Після цього ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 пройшли до майданчика Софіївського РВ, де ОСОБА_14 отримав вказаний автомобіль «Меrsedes Веnz МL 320». Після цього ОСОБА_9 було затримано співробітниками прокуратури Дніпропетровській області.

Таким чином, 30 квітня 2013 року, о 16.20 год., ОСОБА_8 , працюючи першим заступником начальника - начальником слідчого відділення Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , працюючого слідчим слідчого відділення зазначеного райвідділу, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, з використанням наданого службового становища, умисно, діючи за попередньою змовою групою осіб, у порушення ч. 1 ст. 2, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України № 3460-ІV 22 лютого 2006 року, «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України», затверджених наказом МВС України № 155 22 лютого 2012 року, одержав від ОСОБА_14 , який діяв на підставі ст. 271 КПК України, тобто, з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, грошові кошти у загальній сумі 33 700 грн. як неправомірну вигоду за забезпечення не звернення слідчого до прокурора та суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000220 - автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» та його подальше повернення.

Також, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, долученням висновків експертів щодо підроблення технічного паспорта та знищення номеру кузова автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320», з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », було достовірно відомо, що постанова від 02 квітня 2014 року слідчого ОСОБА_9 , якою вказаний автомобіль визнано речовим доказом та прийнято рішення зберігати його на території майданчику тимчасового утримання Софіївського РВ, згідно з вимогами ч. 7 ст. 110 КПК України є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується, її не скасовано, а вимогами п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України визначено, що зазначений автомобіль є тимчасово вилученим майном, на якому збереглися сліди злочину, що є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 170 КПК України, для його арешту.

Крім того, відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів ідентифікаційні номери складових частин яких знищено.

Поміж цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відомо, що відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Однак, 30 квітня 2014 року, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе, у порушення вимог ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, ч. 1 ст. 214 КПК України, ч. 1 ст. 2, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України № 3460-ІV 22 лютого 2006 року, «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України», затверджених наказом МВС України № 155 22 лютого 2012 року в частині обов`язку працівника ОВС не зраджувати моральним принципам служби, використовуючи своє службове становище всупереч інтересів служби, не забезпечив захист держави від кримінального правопорушення, всебічно, повно та неупереджено не дослідив обставини кримінального правопорушення, не забезпечив прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, не застосував всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування шляхом звернення до прокурора та суду з клопотанням про арешт автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами злочинів, передбачених ст. ст. 290, 358 КК України, щодо знищення номеру вузлу транспортного засобу та підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_2 », а у подальшому сприяв у поверненні зазначеного автомобіля, експлуатацію якого заборонено.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 , як зазначено в обвинуваченні завдав істотної шкоди охоронюваним законом державним і громадським інтересам, яка полягала у підриві авторитету та престижу органів внутрішніх справ в особі Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а саме: створення, у тому числі через засоби масової інформації, в громадськості негативної уяви щодо службових осіб органів внутрішніх справ, їх корумпованості, недотриманні ними у своїй службовій діяльності вимог Закону.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України за ознаками одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та іншої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб.

Також, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України за ознаками зловживання службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Судом також зазначено, що згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_9 наказом № 123 о/с від 01 червня 2013 року т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі ГУМВС) України в Дніпропетровській області призначений на посаду слідчого відділення Софіївського районного відділу (далі СВ Софіївського РВ).

Виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_9 у своїй діяльності керувався КПК України, а також Законом України «Про міліцію» № 565-XII від 20 грудня 1990 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 12 грудня 1993 року, ограни внутрішніх справ є правоохоронними органами.

Таким чином, ОСОБА_9 , виходячи із обсягу наявних прав і обов`язків, постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій державного органу - органу внутрішніх справ, тобто згідно з положенням примітки 2 до ст. 368 КК України, є службовою особою правоохоронного органу, яка займає відповідальне становище, та згідно з п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Проте, ОСОБА_9 свої повноваження слідчого та працівника міліції у квітні 2014 року використав у злочинних цілях, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

25 березня 2014 року за зверненням ОСОБА_14 слідчим СВ Софіївського РВ ОСОБА_9 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, щодо незаконного заволодіння транспортним засобом - легковим автомобілем «Меrsedes Веnz МL 320», з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 ».

У той ж день ОСОБА_8 , як керівник органу досудового розслідування доручив проведення досудового розслідування ОСОБА_9 , який мав повноваження слідчого.

Наступного дня, 26 березня 2014 року, співробітниками ДАІ затримано вказаний автомобіль, який разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 доставлено до Софіївського РВ.

Разом з цим ухвалою слідчого судді Софіївського райсуду від 27 березня 2014 року клопотання про дозвіл на тимчасове вилучення майна слідчого ОСОБА_9 задоволено та надано дозвіл на доступ та тимчасове вилучення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 ». Установлено строк дії ухвали - 1 місяць, тобто, до 27 квітня 2014 року.

Постановою слідчого ОСОБА_9 від 02 квітня 2014 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000220 та вирішено зберігати його на території майданчику тимчасового утримання Софіївського РВ, де автомобіль фактично зберігався.

Згідно з висновком експерта № 70/09-36 від 09 квітня 2014 року, номер кузова (VIN) вищевказаного автомобіля знищений механічним способом, первинний номер кузова автомобіля інший.

Відповідно до висновку експерта № 70/09-45 від 15 квітня 2014 року, захисні елементи, реквізити бланка, вихідні друкарські дані, номер бланка, друкований текст наданого на дослідження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого на автомобіль марки «Меrsedes Веnz МL 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », виконані способом струміннево-крапкового друку, за допомогою копіювально-розмножувальної техніки, а бланк цього свідоцтва не відповідає бланкам встановлених зразків і виготовлений ні на підприємстві, яке має на це дозвіл.

ОСОБА_8 стало достовірно відомо про результати вказаних експертиз, у зв`язку з чим, він домовився із підлеглим ОСОБА_9 як слідчим, у провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000220, про одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_14 за вчинення дій з використанням службового положення, зокрема: незвернення до прокурора та суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна - вказаного автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» та його подальше повернення.

З метою незаконного збагачення ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 та надав вказівку про виклик ОСОБА_14 до Софіївського РВ. Наступного дня, 24 квітня 2014 року, на виконання вказівки ОСОБА_8 ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_14 та запропонував з`явитися до Софіївського РВ, на що останній погодився.

Наступного дня, 25 квітня 2014 року об 11.33 год., ОСОБА_14 прибув до Софіївського РВ, де біля входу до будівлі відділу міліції зустрівся із ОСОБА_8 , з яким пройшов до службового кабінету останнього. Після чого ОСОБА_8 розповів ОСОБА_14 розроблений ним план повернення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320». При цьому ОСОБА_8 було достовірно відомо, що 27 квітня 2014 року закінчувався строк дії ухвали про тимчасове вилучення автомобіля ОСОБА_14 та у цьому випадку його автомобіль підлягав поверненню та попередив, що його особисте клопотання судом буде залишено без задоволення. Разом з цим ОСОБА_8 надав ОСОБА_14 номер мобільного телефону ОСОБА_16 та запропонував зв`язатися з ним. При цьому ОСОБА_8 категорично відмовився зменшувати суму неправомірної вигоди, наполягав на передачі 3 000 доларів США.

29 квітня 2014 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_14 зустрівся з адвокатом ОСОБА_16 біля Софіївського РВ, пройшли до службового кабінету ОСОБА_8 . На місці ОСОБА_14 уклав з ОСОБА_16 договір про надання правової допомоги від 28 квітня 2014 року. ОСОБА_8 надав ОСОБА_16 виготовлене ним при невстановлених обставинах клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Після цього ОСОБА_16 у Софіївському районному суді зареєстрував вказане клопотання про повернення автомобіля, після чого разом з ОСОБА_14 повернувся до приміщення службового кабінету ОСОБА_8 . На місці ОСОБА_18 у ході розмови з ОСОБА_14 наполягав про передачу частини неправомірної вигоди у сумі 1 000 доларів США. ОСОБА_14 повідомив про можливість передачі коштів тільки після отримання вказаного автомобіля.

Наступного дня, тобто, 30 квітня 2014 року об 11.19 год., ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 біля Софіївського РВ, де останній повідомив про призначення судового розгляду клопотання щодо повернення автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320».

Слідчим ОСОБА_9 до прокурора та суду не подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - зазначеного автомобіля, а направлено заяву про розгляд клопотання без його участі, чим вчинив дії з використанням свого службового становища, що направлені на повернення ОСОБА_14 вказаного автомобіля.

Слідчим суддею Софіївського районного суду у судовому засіданні розглянуто клопотання в інтересах ОСОБА_14 про повернення тимчасового вилученого майна, за результатами якого оголошено ухвалу про зобов`язання слідчого СВ Софіївського РВ ОСОБА_9 повернути автомобіль ОСОБА_14 .

Після оголошення даної ухвали ОСОБА_14 разом із ОСОБА_16 пройшли до приміщення Софіївського РВ, де ОСОБА_8 почав погрожувати притягненням ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності у зв`язку із встановленням підроблення технічного паспорту на автомобіль «Меrsedes Веnz МL 320», у випадку відмови від передачі неправомірної вигоди.

Після цього, о 13.33 год. 30 квітня 2014 року у вказаному кабінеті ОСОБА_14 передав ОСОБА_16 грошові кошти у сумі 500 доларів США, як оплату за надання юридичних послуг, а ОСОБА_9 продовжував вимагати від ОСОБА_14 передачі грошових коштів за повернення зазначеного автомобіля, попереджав, що в іншому випадку не поверне даний автомобіль. Однак ОСОБА_14 погодився передати грошові кошти, як неправомірну вигоду тільки у випадку повернення автомобіля та надання ухвали слідчого судді Софіївського районного суду про зобов`язання слідчого повернути даний автомобіль. ОСОБА_9 домовився із ОСОБА_14 про передачу неправомірної вигоди о 16.10 год. цього дня.

О 16.20 хв. 30 квітня 2014 року ОСОБА_14 пройшов до приміщення службового кабінету ОСОБА_9 Софіївського РВ, де, діючи на підставі ст. 271 КПК України, тобто, з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, передав грошові кошти в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України відповідає 5 700 грн., таким чином, всього грошові кошти у сумі 33 700 грн. як неправомірну вигоду, а ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , будучи службовими особами, які займають відповідальне становище одержав їх за вчинення дій з використанням свого службового становища, зокрема: незвернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна - вказаного автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320», та про його подальше повернення, умисно, для себе та ОСОБА_8 одержав дані грошові кошти та поклав їх до шухляди свого робочого столу.

Після цього ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 пройшли до майданчика Софіївського РВ, де останній забрав автомобіль «Меrsedes Веnz МL 320». Після чого ОСОБА_9 було затримано співробітниками прокуратури Дніпропетровській області.

Таким чином, 30 квітня 2014 року, о 16.20 год., ОСОБА_9 , працюючи слідчим слідчого відділення зазначеного райвідділу за попередньою змовою із ОСОБА_8 , працюючим першим заступником начальника - начальником слідчого відділення Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, будучи службовими особами які займають відповідальне становище, з використанням наданого службового становища, умисно для себе, діючи за попередньою змовою групою осіб, у порушення ч. 1 ст. 2, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України № 3460-ІV від 22 лютого 2006 року, «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України», затверджених наказом МВС України № 155 від 22 лютого 2012 року, одержав від ОСОБА_14 , який діяв на підставі ст. 271 КПК України, тобто, з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області, грошові кошти у загальній сумі 33 700 грн. як неправомірну вигоду за не звернення до прокурора та суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000220 - автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320», з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », та його подальше повернення.

Разом з цим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, долученням зазначених висновків експертів щодо підроблення технічного паспорта та знищення номеру кузова автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », було достовірно відомо, що постанова від 02 квітня 2014 року слідчого ОСОБА_9 , якою вказаний автомобіль визнано речовим доказом та прийнято рішення зберігати його на території майданчику тимчасового утримання Софіївського РВ, згідно з вимогами ч. 7 ст. 110 КПК України є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується, її не скасовано, а положеннями п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України визначено, що зазначений автомобіль є тимчасово вилученим майном, на якому збереглися сліди злочину, що є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 170 КПК України, для його арешту. Крім того, відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів ідентифікаційні номери складових частин яких знищено. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відомо, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак, 30 квітня 2014 року, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе, у порушення вимог ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, ч. 1 ст. 214 КПК України, ч. 1 ст. 2, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-ІV від 22.02.2006, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України № 155 від 22.02.2012 в частині обов`язку працівника ОВС не зраджувати моральним принципам служби, використовуючи своє службове становище всупереч інтересів служби, не забезпечив захист держави від кримінального правопорушення, всебічно, повно та неупереджено не дослідив обставини кримінального правопорушення, не застосував всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування шляхом звернення до прокурора та суду з клопотанням про арешт автомобіля «Меrsedes Веnz МL 320» державним знак « НОМЕР_1 », внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами злочинів, передбачених ст. ст. 290, 358 КК України, щодо знищення номеру вузлу транспортного засобу та підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , а у подальшому повернув зазначений автомобіль, експлуатацію якого заборонено.

Своїми умисними діями як зазначено в обвинуваченні ОСОБА_9 завдав істотної шкоди охоронюваним законом державним і громадським інтересам, яка полягала у підриві авторитету та престижу органів внутрішніх справ в особі Софіївського РВ ГУМВС України в області, а саме: створення, у тому числі, через засоби масової інформації, в громадськості негативної уяви щодо службових осіб органів внутрішніх справ, їх корумпованості, недотриманні ними у своїй службовій діяльності та нехтуванні нормами чинного законодавства.

Умисні дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України за ознаками одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та іншої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб.

Також, дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України за ознаками зловживання службовим становищем, тобто, умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд послався на те, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 364 КК України.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та необґрунтованому виправданню обвинувачених.

Повторно дослідити обставини, встановлені від час кримінального провадження, оскільки вони досліджені судом першої інстанції неповністю та з порушенням вимог КПК, для чого допитати обвинувачених, свідків сторони обвинувачення, дослідити речові докази та письмові докази.

Ухвалити новий вирок, яким:

- кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, закрити, у зв`язку із частковою декриміналізацією, на підставі Закону від 13 травня 2014 року № 1261-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики, у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України»;

- визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, та призначити кожному покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки, з конфіскацією особистого майна.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяти під варту після набрання вироком законної сили.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 витрати за проведення судово-технічної, судово-хімічної та судової комп`ютерно-технічної експертиз у розмірі 4079 грн. 72 коп.

Вирішити питання щодо речових доказів.

В обґрунтовування своїх вимог посилається на те, що висновки суду щодо відсутності в діяннях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не відповідають фактичним встановленим обставинам кримінального правопорушення. З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися, оскільки рішення суду про виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є необ`єктивним та упередженим.

Вважає, що вину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, повністю доведено дослідженими під час судового слідства доказами.

Показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину не визнав та пояснив, що працював на посаді начальника слідчого відділення Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, грошових коштів від ОСОБА_14 та від будь-кого не отримував і у попередню змову з ОСОБА_9 щодо отримання неправомірної вигоди не вступав. Можливо мав розмови зі слідчим ОСОБА_9 щодо кримінальних проваджень, які перебували у його провадженні. Втой же час у судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив, що голос на дослідженому у судовому засіданні матеріальному носії інформації (СД-диску) результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, належить йому. Не заперечував, що саме він зафіксований під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо відео контролю за вчиненням злочину, інформація щодо якої міститься на матеріальному носії інформації (СД-диску), також дослідженому у судовому засіданні.

Показами обвинуваченого ОСОБА_9 , який також вину не визнав, пояснив що грошові кошти йому передав ОСОБА_14 як він зрозумів для адвоката ОСОБА_16 , в попередню змову він ні з ким не вступав. У судовому засіданні підтвердив, що голос на дослідженому у судовому засіданні матеріальному носії інформації (СД-диску) результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, належить йому. Не заперечував, що саме він зафіксований під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо відео контролю за вчиненням злочину, інформація щодо якої міститься на матеріальному носії інформації (СД-диску), дослідженому у судовому засіданні.

Показами допитаного в ході судового слідства свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 були обізнані про всі обставини повернення автомобіля за винагороду, про що з ним, неодноразово обидва вели бесіди, а також, узгоджували час і умови повернення автомобіля. Адвоката ОСОБА_16 для вирішення питання у суді йому рекомендував особисто ОСОБА_8 , який сказав, що всі питання необхідно вирішувати через ОСОБА_16 . Розмови з вказаними особами він здійснював під наглядом оперативних працівників УВБ в межах проведення негласних слідчих дій, із застосуванням спеціальної апаратури. 24.04.2017 року до Софіївського РВ його по телефону викликав ОСОБА_9 , де у приміщенні РВ з ним у кабінеті розмовляв і ОСОБА_8 30.04.2017 року після отримання ухвали суду про повернення автомобіля, він передав за послуги адвокату ОСОБА_16 500 дол. США, а іншу частину коштів передав слідчому ОСОБА_9 , зі слів якого зрозумів, що це кошти для керівництва. Після цього, наскільки йому відомо, працівники УВБ та прокуратури провели обшуки в кабінетах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і в кабінеті останнього були вилучені вказані кошти.

Показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що дійсно надавав юридичну допомогу ОСОБА_14 у розгляді судом клопотання про зняття арешту з автомобіля останнього за винагороду. Можливо залишав візитки у ОСОБА_8 і він його рекомендував ОСОБА_14 . Після отримання ухвали суду, ОСОБА_14 з ним розрахувався коштами в сумі 500 дол. США і він пішов з РВ. Отримання інших сум у договорі не передбачалося, що спростовує покази обвинуваченого ОСОБА_9 про отримання грошових коштів від ОСОБА_14 для нього.

Допитані в ході судового слідства свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , пояснили, що були присутні у якості понятих при врученні коштів ОСОБА_14 , а також при проведенні обшуків в приміщенні Софіївського РВ в кабінетах обвинувачених. В ході обшуків в кабінеті ОСОБА_9 у їх присутності були вилучені грошові кошти в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США, які були оброблені спеціальним засобом та світилися, як і руки ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , повністю підтвердили всі фактичні обставини викладені у процесуальних документах на досудовому слідстві, та наявність їх підписів у вказаних документах.

Допитані в ході судового слідства свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , підтвердили в судовому засіданні фактичні обставини розгляду у Софіївському районному суді Дніпропетровської області клопотання адвоката ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_14 про повернення автомобіля «Mersedes Benz ML 320», д.н.з. « НОМЕР_1 », відсутність звернення слідчого ОСОБА_9 до прокурора або суду з клопотанням про арешт майна.

Свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , підтвердили фактичні обставини проведених оперативних заходів та фіксування протиправних дій обвинувачених, свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , підтвердили фактичні обставини проведення обшуків в кабінетах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а свідки - ОСОБА_29 , ОСОБА_30 факт отримання висновків експертних досліджень особисто ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000220 щодо підроблення технічних документів на автомобіль «Mersedes Benz ML 320», д.н.з. « НОМЕР_1 », знищення номеру кузова зазначеного автомобіля.

Крім того, вважає, що вина обвинувачених підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів та інформації на матеріальних носіях проведених негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, відповідно до яких, сторона обвинувачення вважає встановленим факт беззаперечної узгодженості дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при вирішенні питання щодо повернення вказаного автомобіля «Mersedes Benz ML 320»:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_14 від 07.04.2014 про готування до вчинення злочину працівниками Софіївського РВ ГУМВС (т. 1, а.с. 10-12);

- протоколом огляду та вручення грошових коштів в сумі 28 000 грн. та 1000 доларів США ОСОБА_14 від 30.04.2018 р. (т. 1, а.с. 40-45);

- ухвалою суду про надання дозволу на проведення обшуку та протоколом обшуку службового кабінету № 31 слідчого ОСОБА_9 . Софіївського РВ РУМВС в Дніпропетровській області від 30.04.2014 р., в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США, які раніше ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 85-95);

- протоколом огляду відеореєстратора Софіївського РВ ГУМВС в Дніпропетровській області та відеозаписів з нього, де зафіксовано час прибуття ОСОБА_14 в приміщення Софіївського РВ ГУМВС (т. З, а.с. 48-57);

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 05.05.2014 р., згідно якого, 30.04.2014 р. встановлено факт передачі ОСОБА_14 слідчому ОСОБА_9 в його службовому кабінеті № 31 грошових коштів в сумі 28 000 грн. та 1 000 доларів США;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 01.05.2014 р. за телефоном ОСОБА_9 « НОМЕР_3 », (т. З, а.с. 163-168), відповідно до якого вбачається, що 23, 24, 25, 28, 29 та 30 квітня 2014 р., відбувались розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в ході яких ОСОБА_9 23.04.2014 року отримав вказівку від ОСОБА_8 про виклик до Софіївського РВ заявника ОСОБА_14 та викликав останнього, 29.04.2014 року ОСОБА_9 узгоджував з ОСОБА_14 дії про участь адвоката у розгляді клопотання про повернення автомобіля останньому, 30.04.2014 року ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що саме він виготовляє клопотання про повернення автомобіля ОСОБА_14 , та в подальшому ОСОБА_9 узгоджує час розгляду клопотання в суді з ОСОБА_14 ;

- протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - аудіо, відео контролю за особами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , від 05, 07 травня 2014 року, на яких зафіксовано розмови між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та заявником ОСОБА_14 , як в приміщенні Софіївського РВ, так і біля приміщення Софіївського районного суду, та вбачається узгодженість умисних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо досягнення єдиної мети - повернення автомобіля ОСОБА_14 , а також, факт роздруківки клопотання про повернення автомобіля в приміщенні службового кабінету ОСОБА_8 в присутності адвоката ОСОБА_16 та заявника ОСОБА_14 , факт отримання ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету № 31 грошових коштів від ОСОБА_14 , в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США (т. З, а.с. 146-149, 152-160, 170-191);

- заявою та розпискою ОСОБА_14 від 30.04.2014 р. про отримання автомобіля та відсутність претензій до працівників поліції без зазначення дати рішення суду щодо повернення транспортного засобу (т. 1, арк. 167-168);

- постановою про визнання речовими доказами грошових коштів, які були вилучені в ході обшуку кабінеті № 31 Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровської області від 30.04.2014 року (т. 1, арк. 193-201);

- ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області про повернення транспортного засобу ОСОБА_14 , де прямо вказано на порушення слідчим вимог КПК України, в частині повернення тимчасово вилученого майна (т. 2 акр. 244-245);

- висновком судово-хімічної експертизи № 196 від 06.06.2014 року (т. З, а.с. 64-70), згідно з якою встановлено родову ідентичність хімічної речовини на змивах з рук ОСОБА_9 та речовини «Промінь-1, якою помічено грошові кошти в ході огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_14 ;

- висновками судової-криміналістичної та судово-технічної експертиз № 70/09-36, № 70/09-45, відповідно до яких, встановлено факт підроблення технічних документів на автомобіль «Mersedes Benz ML 320» з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », та знищення номеру кузова зазначеного автомобіля;

- висновком судово-технічної експертизи № 172 від 03.06.2014 року (т. З, а.с. 76-85), якою встановлено відповідність грошових коштів виявлених в службовому кабінеті № 31 слідчого ОСОБА_9 передбаченим способам друку державних грошових знаків НБУ та Казначейства США;

- протоколами оглядів мобільних телефонів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 05 та 07 травня 2014 року (т. 1, а.с. 190-192);

- долученими до матеріалів кримінального провадження речовими доказами - грошовими коштами в сумі 28 000 грн. та 500 доларів США, які вилучені в ході обшуку службового кабінету № 31 слідчого ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 193-201);

- долученими до матеріалів кримінальної справи клопотаннями прокурора про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області № № 1708т, 1709т, 1713т, про задоволення вказаних клопотань;

- іншими матеріалами кримінального провадження, в тому числі, долученими копіями матеріалів кримінального провадження (т. 2 а.с. 72-185).

Вважає, що суд не визнав належними доказами відомості, що містяться в матеріалах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки зазначені аудіо-відеоматеріали, які були залучені до справи на 6 дисках не було відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України; в матеріалах кримінальної справи до часу завершення судового розгляду були відсутні дані про те, що оперативні заходи стосовно обвинувачених були санкціоновані слідчим суддею та такі матеріали не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.

З такими висновками суду апелянт не погоджується, оскільки, відповідно до вимог п. 11 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Під час судового слідства стороною обвинувачення було вжито заходи щодо зняття грифу секретності з постанов, клопотань, доручень прокурора та ухвал апеляційного суду, та відкрито стороні захисту в судовому засіданні шляхом надання копій документів, що письмово підтверджено суду стороною захисту.

Також, зазначає, що долучені стороною обвинувачення в ході судового слідства постанови про контроль за вчиненням злочину, клопотання, доручення прокурора та ухвали Апеляційного суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, самі по собі, відповідно до вимог ст. ст. 84, 98 КПК України, не є безпосередньо доказами у справі, а лише процесуальними документами, які були підставами для проведення у даному кримінальному провадженні певних слідчих, розшукових дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 КПК України, протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо - або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.

Станом на 30 липня 2014 року, на момент закінчення досудового слідства і відкриття матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення в повному обсязі були виконані вимоги ст. 290 КПК України.

Зазначає, що на час відкриття матеріалів кримінального провадження, ні кримінальний процесуальний закон, ні судова практика, не вимагали використання вказаних постанов, клопотань, доручень прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та ухвал апеляційного суду про надання дозволу на їх проведення в матеріалах кримінального провадження. Тому, вказані процесуальні документи були відкриті стороні захисту, як додаткові, в ході судового слідства.

Крім того, зазначає, що обвинуваченні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні в присутності своїх захисників особисто підтвердили належність їм голосів, які зафіксовані на досліджених аудіо записах, під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та які свідчать про узгодженість їх умисних дій на отримання неправомірної вигоди.

Тому, вважає, що висновок суду про визнання недопустимими доказів отриманих в ході негласних слідчих (розшукових) дій таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Також, судом у вироку зазначено, що аналізуючи покази ОСОБА_9 та інші докази, останній, на його думку, не мав виключні повноваження щодо звернення до суду із клопотанням про арешт майна та обов`язку щодо такого, а тому він не може бути самостійним суб`єктом оцінки законності його дій щодо ходу розслідування кримінального провадження № 0000220 ч. 1 за ст. 289 КК України та проведених в ньому процесуальних та слідчих дій, прийнятих рішень, але й не може бути притягнутим до відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України щодо такого. Однак, вважає, що зроблено невірний висновок та судом не враховано, що на час інкримінованого злочину, кримінальне провадження №0000220 формально знаходилось в його провадженні і він був обізнаний про те, що ухвалою слідчого судді Софіївського райсуду від 27 березня 2014 року саме за його клопотанням надано дозвіл на доступ та тимчасове вилучення автомобіля «Mersedes Benz ML 320» державний номер « НОМЕР_1 », і строк дії ухвали суду було встановлено до 27 квітня 2014 року. Тобто, вказаний автомобіль на час звернення до суду адвоката ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_14 вже необхідно було повернути останньому, оскільки, рішення про арешт майна судом було не прийнято.

Посилання суду на те, що згідно супровідного листа від 16 квітня 2014 року за вих. № 3084 (т. 2 а.с. 123) на адресу начальника СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_31 кримінальне провадження № 0000220 за ст. 289 ч. 1 КК України, було передане до СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, тобто в провадженні слідчого ОСОБА_9 не перебувало і він станом на 30 квітня 2014 року не був особою, яка мала повноваження приймати рішення в даному кримінальному провадженні, на його думку, викликає сумнів в неупередженості суду, оскільки, судом не надано в такому разі оцінку його діям, в частині надання до суду заяви про розгляд клопотання про повернення майна без його участі.

Вважає, що в порушення вимог ст. 374 КПК України, судом фактично не проаналізовано та не надано в повному обсязі оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 в частині його причетності до вчиненого злочину, та з урахуванням інших доказів встановлених в ході досудового слідства.

Крім того вважає, що суд невірно оцінив покази свідка ОСОБА_14 , який стверджував перед судом, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 були обізнані про всі обставини повернення автомобіля за винагороду, про що з ним, неодноразово обидва вели бесіди, а також, узгоджували час і умови повернення автомобіля. Адвоката ОСОБА_16 для вирішення питання у суді йому рекомендував особисто начальник СВ Софіївського РВ ОСОБА_8 , який сказав, що всі питання необхідно вирішувати через ОСОБА_16 . Розмови з вказаними особами він здійснював під наглядом оперативних працівників УВБ в межах проведення негласних слідчих дій, із застосуванням спеціальної апаратури. 24.04.2017 до Софіївського РВ його по телефону викликав ОСОБА_9 , де у приміщенні РВ з ним у кабінеті розмовляв і ОСОБА_8 30.04.2017 після отримання ухвали суду про повернення автомобіля, він передав за послуги адвокату ОСОБА_16 500 дол. США, а іншу частину коштів передав слідчому ОСОБА_9 , зі слів якого зрозумів, що це кошти для керівництва. Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що його покази є нещирими і недостовірними, лише з тих підстав, що він виступав на стороні правоохоронних органів.

Вважає, що, судом безпідставно визнані належними та недопустимими доказами пояснення свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , які були понятими в ході проведення слідчих (розшукових) дій, оскільки, на думку суду, процесуальні дії проведені за їх участю є такими, що не відповідають вимогам КПК, з підстав визнання вказаних процесуальних дій та отриманих доказів недопустимими.

Крім того, вважає, що суд без належного аналізу критично оцінив і покази свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_16 , визнавши їх особами зацікавленими, оскільки, відносно ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , матеріали були виділені в окреме провадження, не врахувавши, що відповідно до наданої прокурором за запитом суду у судовому засіданні інформації, відносно останніх кримінальне провадження закрито, а стосовно ОСОБА_16 воно не проводилось взагалі. Тому, взагалі не зрозуміло з яких підстав суд дійшов до таких висновків.

На його думку, в порушення вимог ст. 374 КПК України, судом не надано оцінку і письмовим доказам дослідженим у судовому засіданні, а саме, заяві та розписці ОСОБА_14 від 30.04.2014 наданої ОСОБА_9 , про отримання автомобіля та відсутність претензій до працівників поліції без зазначення дати рішення суду щодо повернення транспортного засобу (т.1, арк. 167-168), що не може свідчити про повноту та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Кваліфікацію умисних дій обвинувачених за ч. З ст. 368 КК України, щодо отримання неправомірної вигоди, у тому числі, за ознакою попередньої змови групою осіб, вважає вірною, оскільки, співвиконавцями вважаються тільки службові особи, які прийняли пропозицію, обіцянку або одержали неправомірну вигоду, а так само попрохали надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення дій, які кожна з них могла або повинна була вчинити з використанням влади чи службового становища. Для кваліфікації даного злочину як вчиненого за попередньою змовою групою осіб не має значення, як були розподілені ролі між співвиконавцями, чи всі вони повинні були вчиняти або не вчиняти дії, обумовлені з тим, хто пропонував, обіцяв або надав неправомірну вигоду, чи усвідомлював він, що в прийняті пропозиції, обіцянки або одержанні неправомірної вигоди беруть участь декілька службових осіб. При цьому злочин вважається закінченим з моменту, коли прийняття пропозиції або обіцянки неправомірної вигоди, одержання її або прохання надати таку вигоду було вчинене хоча б одним із співвиконавців.

У даному кримінальному провадженні було зафіксовано отримання неправомірної вигоди одним із співучасників злочину, а саме, ОСОБА_9 , і таким чином на думку обвинувачення, злочин вважається закінченим.

Але суд, на його думку, однобічно оцінив покази всіх свідків та, більш того, використав їх на користь сторони захисту, що створило істотні суперечності та перешкоди у змагальному процесі, чим порушив вимоги ч. ч. 1, 2, 6 ст. 23 КПК України, якою передбачено самостійне відстоювання кожною із сторін окремо їх правових позицій, рівність прав на збирання та подання до суду доказів, створення судом необхідних умов для реалізації сторонами їх прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, вважає, що суд не зберіг у цьому питанні об`єктивність та неупередженість.

Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд безпідставно визнав недопустимими докази, які могли істотно вплинути на його висновки і це є підставою для скасування вироку, оскільки, така невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинувачених, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 411 КПК України.

Вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог закону не були належним чином з`ясовані обставини кримінального провадження та не встановлено істину.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , кожен окремо, просять залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду, - без зміни. Вважають, що висновки суду є вірними, судовимй розгляд проведено належно, докази оцінені вірно.

Заслухавши суддюдоповідача, прокурора, який наполягав на своїх апеляційних вимогах, виправданих та їх захисників про законність судового рішення, колегія суддів, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового судового розгляду з наступних підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а його висновки, відповідати фактичним обставинам справи.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Дані вимоги процесуального закону судом першої інстанції при ухваленні свого рішення, не було виконано, що поставило під сумнів законність ухваленого вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Як видно з матеріалів справи, суд ухвали виправдувальний вирок щодо останніх у зв`язку з недоведеністю вчинення ними злочинів, в яких ті звинувачуються, тобто, з підстав, передбачених ст. 373 ч. 1 п. 1 КПК.

В такому випадку суд повинен був керуватись вимогами ст. 374 ч. 3 КПК і в мотивувальній частині вироку викласти формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, при цьому, висновки суду не повинні суперечити фактичним обставинам справи.

Між тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що суд в обгрунтування своїх висновків про недоведеність органом слідства вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, в якому ті обвинувачуються послався на підстави, які не узгоджуються з фактичними обставинами справи, що призвело до передчасного висновку при ухваленні виправдувального вироку.

Так, не прийнято до уваги і не надано належної оцінки пояснення самих обвинувачених про обставини подій, які мали місце в період з 24-30 квітня 2014 року. Не дивлячись на те, що останні не визнали своєї вини, суд не звернув уваги на покази ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є також доказами, в частині того, що вони не заперечували, що під час дослідження у судовому засіданні матеріального носія інформації, отриманого в результаті проведених НСРД, про те, що голос належить саме ним. Тому твердження суду про неможливість ідентифікування стенограми розмов, яка міститься в протоколах (т. 1 а.к.п. 15; т. 3 а.к.п. 136-138; 140-143; 146-149; 152-160; 163-168; 170-191), голосу ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , не узгоджуються з показами останніх.

Не надано належної оцінки показам ОСОБА_37 під час судового розгляду про те, що той не заперечував, що в його службовому кабінеті було вилучено грошові кошти оброблені спеціальним засобом, і що такий же засіб було виявлено на його руках, що вказані грошові кошти він отримав саме від ОСОБА_38 в день події.

Це знайшло об`єктивне підтвердження при допиті в засіданні свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Останні твердили, що були присутніми при врученні ОСОБА_14 оброблених спеціальним складом грошових коштів і під час обшуку кабінету ОСОБА_9 при вилученні у останнього саме цих грошових коштів. На них, а також на руках ОСОБА_9 було виявлено спеціальний засіб.

Орган слідства стверджує, що про ідентичність виявленого засобу на вказаних об`єктах свідчать висновки хімічного дослідження (т. 3 а.с. 64-70). Чому вказані експертні висновки не підтверджують винність ОСОБА_9 , суд першої інстанції не вказав.

ОСОБА_14 підтвердив в судовому засіданні про те, що грошові кошти передавав ОСОБА_9 з тим, щоб той не звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на його транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_16 спростував твердження ОСОБА_9 про те, що грошові кошти отримані від ОСОБА_14 належали йому.

Мотивування з наведенням підстав, з яких суд не визнав дані докази належними, вирок не містить.

Явні сумніви викликають висновки суду про зацікавленість свідка ОСОБА_14 в показах, які викривають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою притягнення останніх до кримінальної відповідальності і про те, що той діяв в інтересах органу досудового слідства.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироку, записів журналу судового засідання, ні органом слідства, ні судом першої інстанції не було встановлено, щоб свідок ОСОБА_14 до подій підтримував з обвинуваченими взаємовідносини, які б носили такий характер, який вимусив його давати необ`єктивні свідчення, і які б викривали обвинувачених у вчиненні кримінально-караних дій, які ті не скоювали. На чому грунтується такий висновок, суд не вмотивував. Тому його твердження про неможливість визнати покази ОСОБА_14 в якості доказу є поспішними.

Викликають сумніви твердження суду про те, що покази свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 не несуть доказової сили, оскільки як співпрацівники УВБ вони приймали участь у складанні процесуальних документів.

Сумнівність такого висновку колегія суддів пов`язує із тим, що відповідно до показів останніх, вони безпосередньо приймали участь в огляді місця події за участю підозрюваного, понятих, інших посадових осіб правоохоронного органу, під час якого у кабінеті ОСОБА_9 було вилучено грошові кошти, які, як стверджував орган слідства, останній отримав в якості неправомірної вигоди від свідка ОСОБА_14 . Не співставив суд першої інстанції покази останніх з іншими доказами по справі, тому прийшов до передчасного висновку по відсутність доказів в їх показах.

Не дав належної оцінки суд першої інстанції також показам свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 з іншими даними, які були здобуті органом слідства і досліджені в судовому засіданні.

Дійсно, останні не свідчать про те, що були очевидцями отримання обвинуваченими неправомірної вигоди, однак, орган слідства на підтвердження свого висновку про те, що така подія мала місце, посилається на покази вказаних осіб для підтвердження причини зняття арешту накладеного на транспортний засіб свідка ОСОБА_14 , яка є складовою частиною у мотивуванні обставин, в зв`язку з якими було отримано хабара.

З тих же підстав не можна вважати обгрунтованим висновок суду про відсутність доказової сили в даних, які містяться в протоколі огляду мобільного телефону ОСОБА_8 про наявність в ньому даних про номера мобільних телефонів ОСОБА_14 та ОСОБА_16 (т. 1 а.к.п. 192). Не придав суд уваги тому, що вказані особи є учасниками кримінального провадження. А відсутність ретельного аналізу таких даних про узгодженість з іншими доказами, висновок суду колегія суддів ставить під сумнів.

Сукупність наведених даних приводить колегію суддів до висновку, що суд першої інстанції при викладенні формулювання мотивувальної частини виправдувального вироку прийшов до істотних суперечностей, не дав належного аналізу і оцінки всім доказам, як окремо так у їх сукупності. Висновки суду по суті не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування вироку, відповідно до ст. 411 КПК з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду даної справи суду необхідно прийняти до уваги наведене, ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо доведеності вини ОСОБА_36 та ОСОБА_37 . Перевірити, чи узгоджуються докази між собою і з іншими даними по справі, чи здобуті вони у належний спосіб відповідно до вимог процесуального закону, чи достатній обсяг доказів для висновку про доведеність вини вказаних осіб.

Після отримання вказаних даних суду необхідно прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вигляді застави у сумі 97 440 грн. щодо кожного, залишити без зміни.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4