КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення заяву законного представника ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року стосовно ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року залишено без задоволення заяву законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 р., якою ОСОБА_6 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року та ухвалити вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав, передбачених ст. 459 КПК України для перегляду постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 р. за нововиявленими обставинами, ОСОБА_6 посилався на те, що на момент розгляду кримінальної справи, на досудовому слідстві та під час судового розгляду справи не були встановлені свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання яких мають суттєве значення для справи.
Крім того, на даний час стало відомо, що потерпілий ОСОБА_12 повідомив суду неправдиву інформацію про те, що не перебуває на обліку у лікаря психіатра. Як убачається із інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 вересня 2018 року, ОСОБА_12 має психічне захворювання.
На переконання апелянта, вказані обставини не були відомі суду на час судового розгляду, що призвело до прийняття Богуславським районним судом Київської області незаконної постанови від 30 липня 2009 р. про наявність у його діях складу злочину, у зв`язку з чим вказана постанова підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Як убачається з матеріалів судового провадження, постановою Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 р. неповнолітнього ОСОБА_6 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічного колективу ЦАПТО №1 м. Богуслава та матері ОСОБА_8 строком на 1 рік, а провадження у справі закрито.
13 квітня 2018 року законний представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 звернулася до Богуславського районного суду Київської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 р., в якій просила скасувати зазначену постанову, посилаючись на наявність обставин, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду під час судового розгляду. Зокрема, законний представник засудженого посилалась на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, як стало відомо законному представнику, 18 травня 2009 року перебували в середині автобусної зупинки та бачили, як потерпілий ОСОБА_12 добровільно передав грошові кошти ОСОБА_6 , та на показання свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких, ОСОБА_12 повідомив для останньої, що надав працівникам міліції завідомо неправдиву інформацію стосовно вчинення щодо нього злочину ОСОБА_6 . ТакожОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 посилалась у заяві на відомості про психічний стан потерпілого ОСОБА_12 , який приховав даний факт та давав суду неправдиві показання.
Залишаючи без задоволення заяву законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 р., суд першої інстанції виходив з того, що вказані ОСОБА_6 обставини не можна вважати нововиявленими у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, тобто такими, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Частино 2 ст. 459 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими, зокрема:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
3) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали судового провадження не містять даних про присутність свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на місці події 18 травня 2009 року, які, як зазначено у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та апеляційній скарзі, були очевидцями події та доводять невинуватість засудженого у вчиненні злочину. Учасники судового провадження під час допиту як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, а також допитаний судом свідок ОСОБА_13 не повідомляли про присутність вказаних свідків на автобусній зупинці 18 травня 2009 року. Стороною захисту не надано відомостей про те, коли та яким чином їм стало відомо про існування таких очевидців події.
За таких обставин, враховуючи, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спростовуються наявними у справі доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не спростовують висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненому злочині, та не доводять неправильність прийнятого у справі рішення.
Показання свідка ОСОБА_11 про обставини спілкування свідка із ОСОБА_12 , який у ході розмови повідомив свідку, що оговорив ОСОБА_6 , на які посилається апелянт як на нововиявлену обставину, з огляду на відсутність доказів надання ОСОБА_12 завідомо неправдивих показань на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду, не доводять неправильність постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року, та не є підставою для визнання показань потерпілого ОСОБА_12 неналежним чи недопустимим доказом.
Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що обвинувачений звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення потерпілим ОСОБА_12 завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину.
Для підтвердження своїх доводів про неправдивість показань потерпілого, ОСОБА_6 та його захисником не надано суду апеляційної інстанції доказів, які б безумовно підтверджували надання вказаною особою суду першої інстанції завідомо неправдивих показань.
У матеріалах справи відсутні, та апелянтом не надано належних та допустимих доказів щодо перебування ОСОБА_12 на обліку у лікаря психіатра, або відомостей про оцінку психічного стану потерпілого ОСОБА_12 та наявність у нього психічних захворювань, які могли б вплинути на його здатність правильно сприймати факти, що мають доказове значення, і давати показання про них. Відповідний висновок судової психіатричної експертизи ОСОБА_12 у матеріалах справи відсутній.
Посилання апелянта на дані листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 617 від 18 вересня 2018 року, згідно якого, ОСОБА_12 призовною комісією був визнаний непридатним до військової служби за ст. 20б (розумова відсталість помірного та легкого ступеню) розкладу хвороб відповідно до наказу Міністерства оборони України від 1999 р. №207/2, сам по собі, не є підставою для визнання показань потерпілого ОСОБА_12 неналежним та недопустимим доказом.
Таким чином, розглянувши заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для її задоволення.
На переконання колегії суддів, фактично доводи законного представника спрямовані на нове дослідження та оцінку доказів для доведення обставин події, що мала місце 18 травня 2009 року. Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч. 1 ст. 7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).
З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3