Постанова

Іменем України
21 лютого 2019 року

м. Київ
Справа № 725/3422/17
Провадження № 51 8630 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 01 серпня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 408 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 408 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи старшим сержантом військової служби за контрактом, 30 червня 2017 року о

08 годиніз метою ухилитися від військової служби самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця постійного проживання, де проводив час на власний розсуд і до місця проходження служби не повертався.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12 червня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу та події кримінального правопорушення. Вважає, що обвинувачення ОСОБА_6 не ґрунтується на належних і допустимих доказах. Зазначає про порушення судом принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів. Указує на те, що контракт ОСОБА_6 закінчився 05 червня 2017 року, рапорт про звільнення він подав ще 02 червня 2017 року, із зони проведення антитерористичної операції повернувся 20 червня 2017 року, однак судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясувалися законні підстави, які завадили командиру військової частини видати наказ про звільнення ОСОБА_6 .
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 зазначає про безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Такий висновок суду підтверджується, зокрема: показаннями самого засудженого ОСОБА_6 , який не заперечував факту самовільного залишення військової частини до проведення повної процедури по звільненню та підписання відповідного наказу командира військової частини, та зазначав, що до керівництва для узгодження процедурних питань не звертався; показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які проходили військову службу разом з ОСОБА_6 , про те, що останній 30 червня 2017 року не з`явився на військову службу; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 не виконав процедурні питання по звільненню, не заповнив обхідний лист, не здав зброю та майно; даними, які містяться в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, витягу з наказу від 06 грудня 2016 року № 240 про зарахування ОСОБА_6 до списків особового складу військової частини, наказі командира військової частини НОМЕР_1 про результати проведення службового розслідування та акті службового розслідування, рапорті про звільнення ОСОБА_6 та журналі реєстрації рапортів військової частини НОМЕР_1 .
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 408 ч. 1 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи про незаконність його засудження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і визнав їх необґрунтованими, мотивувавши належним чином своє рішення.
При цьому, провівши безпосереднє дослідження речових доказів та документів, суд апеляційної інстанції правильно послався на положення п. 1 Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15 лютого

2017 року № Д-2 «Про визначення строків та обсягів звільнення військовослужбовців з військової служби», відповідно до якого заборонено звільнення військовослужбовців з військової служби у період виконання ними завдань в районі проведення антитерористичної операції, а також п. 237 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року від 1153/2008, згідно з яким, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством, та дійшов обґрунтованого висновку, що керівництво військової частини було позбавлено права звільнити ОСОБА_6 у день закінчення строку контракту, оскільки він ще перебував у районі проведення антитерористичної операції, і військову службу по прибуттю до військової частини у передбаченому законом порядку ОСОБА_6 не припиняв.
Доводи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при виконанні вимог ст. 290 КПК України є необґрунтованими. Згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, сторона захисту під час провадження в суді першої інстанції ознайомилась з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3