Справа № 305/1736/15-к
Провадження по справі 1-кп/305/12/19

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене 04 червня 2015 року до ЄРДР за номером 0000004 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білин, Рахівського району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, раніше не судимого -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , працюючи на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, перевищуючи владу, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, з метою спричинити потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, фізичні страждання та образу його особистої гідності, 03.06.2015 року, в період часу приблизно 20.00 годин до 21.40 годин, завдав останньому удари руками по голові та тілу і кінцівкам, незаконно застосував спецзасіб наручники та погрожував ОСОБА_6 фізичним насильством, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 у відповідності до графіку чергувань добових нарядів Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області був призначений заступником відповідального по РВ УМВС з 03.06.2015 по 04.06.2015. В якості старшого слідчо-оперативної групи Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, він, 03.06.2015, здійснив виїзд в с. Розтоки за повідомленням про вчинене адмінправопорушення та, разом з дільничним інспектором міліції ОСОБА_8 , здійснив адміністративне затримання ОСОБА_6 , з метою складання відносно останнього адміністративних протоколів за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 178 ч.1, ст.185 КпАП.

На місці події затриманий ОСОБА_6 був запрошений ним в службовий автомобіль "УАЗ-Хантер" р.н. НОМЕР_1 та сів на заднє сидіння. Сам ОСОБА_4 сів поряд та під час руху автомобіля, близько 21.00 години, умисно, перевищуючи владу, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, бажаючи продемонструвати свою зверхність, наніс потерпілому ОСОБА_6 кілька ударів руками по тулубу і рукам. Надалі, ОСОБА_6 був доставлений в приймальне відділення Рахівської районної лікарні, де заявив, що вживав алкоголь і перебуває в стані сп`яніння, однак проходити медичне освідчення для встановлення ступеню сп`яніння категорично відмовляється. Після цього ОСОБА_4 , з метою примусити ОСОБА_6 до примусового проходження тесту на апараті "Алконт-01СУ", звернувся до нього з нецензурними та образливими висловами і заявив наступне дослівно: "На сутки попадеш до мене та будеш молитися Богу!", "Ти ще лиш будеш слабий!", "Будеш сидіти до рана!" Одночасно, о 21 годині 16 хв. ОСОБА_4 умисно раптово наніс ОСОБА_6 два удари правою рукою, затиснутою в кулак, в область спини, вище поясниці. Продовжуючи свої дії, спрямовані на заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та фізичного болю, образу його особистої гідності, ОСОБА_4 наніс останньому удар кистю правої руки по голові зверху в лобно-тімяну частину, безпосередньо після цього наніс удар внутрішнім боком долоні правої руки по обличчю ОСОБА_6 .

Крім того, відносно ОСОБА_6 впродовж утримання його в якості особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, було застосовано спецзасіб наручники, які спричиняли йому фізичний біль через надмірне затискання, однак на його неодноразові прохання послабити наручники, висловлені на подвір`ї Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області за адресою м. Рахів, вул. Шевченка, 3, куди він був доставлений безпосередньо після проведення судово-медичного дослідження, ОСОБА_4 , як старший оперативно-слідчої групи, не реагував.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 325 від 23.07.2015, у гр-на ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, що відповідають строку заподіяння, часу події на 03.06.2015 у вигляді: синців лівої надздухвинної ділянки з садном, задньо-бокової поверхні лівої плечевої ділянки, передньої поверхні лівої плечевої ділянки, лівого передпліччя з переходом на променево-зап`ястний суглоб з саднами, передньої поверхні правого плечевого суглобу, шести синців по внутрішній поверхні правої плечевої ділянки, на передній поверхні правої плечевої ділянки, правого передпліччя з переходом на променево-зап`ястний суглоб з саднами, по правій зовнішній поверхні правого стегна, середній третині та нижній третині по внутрішній поверхні верхньої третини правого стегна, в передньо-бічній поверхні грудної клітки по середньо-ключичній лінії, по передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 6-го ребра, в правій бічній поверхні грудної клітки в проекції 7-го ребра, саден спини в лівій міжлопаточній ділянці, в правій підлопаточній ділянці та правій поперековій ділянці.

Тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого передпліччя з переходом на променево-зап`ястний суглоб з саднами, правого передпліччя в нижній третині з переходом на променево-зап`ястний суглоб з саднами виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму тертя та здавлення, якими могли бути наручники та вкладаються в строк події, що мала місце 03.06.2015 року. Вказані вище тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я до 6 днів і згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.05.05 р. п.2.3.5. їх слід кваліфікувати як легкі тілесні пошкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді: синців лівої надздухової ділянки з саднами, передньої поверхні правого плечового суглобу, по правій зовнішній поверхні правого стегна, в середній третині та нижній третині по внутрішній поверхні верхньої третини правого стегна, в передньо-бічній поверхні грудної клітки по середньо-ключичній лінії, по передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 6-го ребра, в правій бічній поверхні грудної клітки в проекції 7-го ребра, саден спини в лівій міжлопаточній ділянці, в правій підлопаточній ділянці та правій поперековій ділянці виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути руки, затиснуті в кулак, сторонньої особи та вкладаються в строк події, що мала місце 03.06.2015 р. Вищевказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я до 6 днів і згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.05.05 р. п.2.3.5. їх слід кваліфікувати як легкі тілесні пошкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді : синців задньо-бокової поверхні лівої плечевої ділянки, передньої поверхні лівої плечевої ділянки, шести синців по внітрішній поверхні правої плечової ділянки виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по механізму здавлення, якими могли бути пальці рук сторонньої особи та вкладаються в строк події, що мала місце 03.06.2015 р. Вищевказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я до 6 днів і згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.05.05 р. гі.2.3.5. їх слід кваліфікувати як легкі тілесні пошкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Яких-небудь тілесних ушкоджень, які були б характерні лише для падіння на тверду поверхню підлоги або бруківку без попереднього прискорення не виявлено.

Тілесні ушкодження, зазначені у висновку спеціаліста № 1029/Ж від 08.06.2015 року, які не вказані у даному висновку, могли бути спричинені після 03.06.2015 року, на що вказують морфологічні ознаки, описані в даному висновку, а також це відображено у висновку спеціаліста № 1029/Ж від 08.06.2015 року, що вони могли утворитися 04.06.2015 року.

Рана на задньо-зовнішній поверхні правого передпліччя у нижній третині локалізації співпадає з синцем правого передпліччя в нижній третині з переходом на променево-зап`ястний суглоб з саднами, які зазначені у висновку спеціаліста № 248 від 11.06.2015 р. і могла виникнути при повторній травматизації садна після проведення освідчення. Також при консультаціях травматолога дана рана відсутня.

В наданій додатковій медичній документації зазначено, що 05.06.2015 р, діагноз: струс головного мозку, гіпертонічний криз. Даний діагноз, імовірніше, є попереднім, і був поставлений для уточнення клінічного діагнозу, що видно -і послідуючою консультацією невропатолога від 08.06.2015 р., де вказано, що скарги хворого зв`язані з його захворюванням ДЕП 1-2 ступеню , остеохондроз шийного відділу хребта, тому при оцінці тяжкості тілесних ушкоджень не враховуються.

Наведеними діями ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, вчинив перевищення влади, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які завдали істотної шкоди правам, інтересам гр-на ОСОБА_6 та супроводжувалися насильством та погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування і внаслідок яких ОСОБА_6 заподіяно легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч.2 КК України, визнав та показав суду. Після обіду, 03.06.2015, на 102 поступив дзвінок. Жінка на прізвище ОСОБА_9 скаржилася, що ОСОБА_10 вчиняє хуліганські дії, у зв`язку з чим, черговий послав слідчо-оперативну групу в с. Розтоки. До складу групи входили він, водій ОСОБА_11 та інспектор ОСОБА_12 . Коли вони приїхали на місце, ОСОБА_6 сидів біля потічка. Він був у стані сп`яніння і це було видно неозброєним оком. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 залишилися із ОСОБА_10 , а він пішов до жінки, яка здійснювала виклик. Поки він повернувся, між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 виник конфлікт, в його діях вбачалися ознаки ряду адміністративних правопорушень, тому було прийнято рішення скласти на ОСОБА_6 відповідний протокол, а також, доставити його у лікарню для встановлення ступеня сп`яніння. В лікарні ОСОБА_10 від медичного освідчення відмовився двічі втікав, але ОСОБА_13 його наздоганяв та повертав. Запевняє, що одразу кайданки потерпілому не одягали, а зробили це лише в лікарні, після його спроб утекти.

ОСОБА_6 вів себе неадекватно, і дійсно спровокував його до неправомірних дій. Не заперечує, що наніс йому удар в обличчя та спілкувався з ним на підвищених тонах, у цьому й розкаюється. Розуміє, що не мав права так вчиняти. Поряд з цим, вважає що ряд тілесних ушкоджень, які виявлено експертом у потерпілого заподіяні самим ОСОБА_10 , який неодноразово падав на землю, качався по землі, можливо, з наміром завдати собі більше тілесних ушкоджень. Окрім того, на момент їх приїзду в с.Розтоки, у нього відбувався конфлікт з гр-ном ОСОБА_14 .

Проте, визнає, що допустив перевищення влади, як представник правоохоронного органу. Порушення допустив в якійсь мірі з вини самого потерпілого, як вже було зазначено вище, який також вів себе неправомірно, а він, будучи знервованим такою поведінкою, не замислюючись про негативні наслідки, перевищив надані йому владні повноваження.

Просить суд врахувати те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, вину свою у вчиненому визнав та розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину даючи послідовні та незмінні покази.

Цивільний позов потерпілого він визнає частково. Зокрема, витрати на послуги адвоката визнає, а щодо суми моральної шкоди, то таку вважає значно завищеною.

Окрім показів самого обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину, факт вчинення ним злочину, за викладених вище обставин підтверджується наступними, дослідженими у судовому засіданні доказами, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість обвинуваченого.

Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду. 03.06.2015 року, він по місцю свого проживання в с. Розтоки носив сіно. ОСОБА_15 , з якою у нього є земельний спір, поскаржилася на нього дільничному інспектору, який його викликав до себе. Він пішов до дільничного, дав пояснення там ще випили спиртного. Коли повертався, позаду нього зупинився автомобіль марки УАЗ, в якому знаходилися поліцейські, вони сказали сісти в машину, щоб ОСОБА_16 бачили це, та пообіцяли, подалі, на центральному мості випустити його. Коли він сів у машину, несподівано, йому одразу наділи кайданки та почали бити. Шемота знаходився біля нього збоку, на задньому сидінні, а ОСОБА_13 сидів на передньому сидінні. Ще один працівник поліції був за кермом. Коли приїхали на приймальне відділення, його заставляли підписати протокол, тому кайданки зняли. Він не хотів підписувати жодних документів, тому ОСОБА_4 наніс йому удари по нирках, по плечах, по руках, навіть хотіли вколоти якийсь укол. ОСОБА_12 також його бив по голові, навіть більше ніж ОСОБА_17 . При цьому, він просив не бити його, та застерігав, що хворіє на підшлункову. Не заперечує що в день пригоди випив до 200 грам горілки, але п`яним себе не відчував, ні до кого не приставав та не вчиняв хуліганських дій. Лікарі його не оглядали. Не заперечує що, від освідчення він відмовився, також відмовився підписувати будь-які документи, що є його правом. Наступного дня вранці, він зняв побої та звернувся з відповідною заявою до прокуратури, після чого поїхав до міста Київ, де тривалий час перебував на лікуванні.

На його думку, на лаві підсудних поряд з ОСОБА_17 має бути і ОСОБА_12 про те, ОСОБА_4 взяв всю провину на себе. Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 залишає на розсуд суду.

Заявлений ним цивільний позов, підтримує. Просить стягнути з обвинуваченого на його користь 70000 грн. моральної шкоди, 7000 грн. витрат на послуги адвоката та 7600 грн. витрат на проїзд ( в редакції поданої заяви про збільшення цивільного позову від 09.02.2017).

Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що вона являється дружиною потерпілого. Свідком подій не була. У день події її чоловік дійсно був на підпитку. Також не заперечує, що з сусідами у нього, на ґрунті земельного спору, виник конфлікт, а навіть швидше словесна суперечка. Працівники поліції, які прибули на виклик посадили його у машину та забрали кудись. На той момент він перебував у нормальному стані, без будь-яких тілесних ушкоджень. Згодом ОСОБА_19 забрав його з райвідділу та привіз до заправки, яка знаходиться при в`їзді в м. Рахів (Устіріки). Одразу вона не звернула увагу на чоловіка, а вдома побачила на ньому тілесні ушкодження. Чоловік скаржився, що у машині на нього наділи кайданки і там вже били, а потім у відділенні поліції та в лікарні.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що його знайомий ОСОБА_20 , який є сватом ОСОБА_10 , зателефонував та попросив забрати ОСОБА_10 з райвідділу міліції та доставити до заправки при в`їзді в м.Рахів, де його заберуть рідні. Приїхавши в райвідділ, побачив ОСОБА_6 , який був зігнутий, в кайданках. ОСОБА_4 вів себе адекватно, натомість ОСОБА_12 був агресивніший, сказав що « ОСОБА_10 лізе не туди по земельному спору». Коли з ОСОБА_6 зняли кайданки, на руках були видимі сліди. Також він зауважив, що на одній руці у ОСОБА_10 була здерта шкіра, одяг брудний. На обличчі видимих слідів ушкоджень не бачив, оскільки не придивлявся. Він особисто свідком подій, які проходили в лікарні не був, та особисто не бачив факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Однак, ОСОБА_6 важко дихав та пояснював що ОСОБА_17 йому поклав кайданки і що його побили у лікарні. Він особисто зрозумів що ОСОБА_10 мав на увазі ОСОБА_17 та ОСОБА_13 .

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 03.06.2015 року, під вечір, в складі слідчо-оперативної групи, прибув на виклик в село Розтоки, з приводу межового конфлікту. На місті було встановлено що ОСОБА_6 , перебуваючи в стані сп`яніння, свариться з сусідами, зокрема вибив двері у громадянина Пазяка. Також він бився з ОСОБА_14 , при цьому вони падали на землю. На зауваження припинити протиправні дії, ОСОБА_10 не реагував, натомісь їм, як представникам правоохоронних органів, чинив опір. Тому було прийнято рішення доставити ОСОБА_10 в райлікарню на встановлення стану сп`яніння та скласти відповідний протокол. При цьому, ОСОБА_10 постійно кричав, ображав їх нецензурними словами. В автомобілі ОСОБА_10 і ОСОБА_17 сиділи позаду, а він на передньому пасажирському сидінні, біля водія. У автомобілі ніяких сутичок не було і кайданки не застосовувались. Натомість, у лікарні ОСОБА_10 двічі вибігав, намагаючись втекти, та двічі вони його ловили, тому й було прийнято рішення одягти ОСОБА_10 кайданки. При цьому, запевняє, що кайданки одягали разом, зокрема водій ОСОБА_11 зловив та утримував ОСОБА_10 , а він з ОСОБА_17 одягали кайданки. ОСОБА_10 жодного разу не просив послабити кайданки та не скаржився на надмірне їх стискання. Він особисто не бачив, щоб ОСОБА_17 наносив побої ОСОБА_10 , натомість ОСОБА_10 поводив себе вкрай агресивно, був п`яний про що є відповідний висновок.

Вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами.

Витягом з наказу від 23.12.2014 № 250 о/с начальника Управління МВС України в Закарпатській області про призначення ОСОБА_4 на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області (т.2, а.п.2).

Функціональними обов`язками начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, лейтенанта міліції ОСОБА_4 , затвердженими В.о. начальника Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області 15.01.2015, з якими, під розпис, ОСОБА_4 ознайомлений ( т.1, а.п.3-4).

Окрім того, вина ОСОБА_4 підтверджується дослідженими судовому засіданні відеозаписом із камери спостереження , розміщеної у приймальному відділенні Рахівської районної лікарні. Судом досліджено наданий стороною обвинувачення лазерний диск DVD-R 16х, 4,7 Gb, 120 min. (т. 1, а.п.78).

Факт, що на вказаному носії зафіксовані: потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , свідок ОСОБА_12 , а також працівники медичного закладу, під час судового розгляду учасниками судового розгляду не спростовувалась і не заперечувалась.

З дослідженого відеозапису чітко вбачається факт нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, що визначено ч. 2 ст. 84 КПК України.

Відповідно до ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

У даному випадку, на дослідженому диску, відображаються події, які мали місце у Рахівській районній лікарні , 03.06.2015 року, за участі обвинуваченого , потерпілого, та інших осіб (працівників медперсоналу інших поліцейських).

Цей носій інформації, з відеозаписами у розумінні ст. 99 КПК України є документами та доказами, отримані органом досудового розслідування у порядку, визначеному ст. 93 КПК України. Визначених ст.ст. 86, 87 КПК України підстав для визнання недопустимим як доказу диску DVD-R 16х, 4,7 Gb, 120 min з зображенням відеозаписів не встановлено.

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених обставин доведена. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 365 КК України, як, перевищення влади, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян та супроводжувалися насильством, погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не являється особою з інвалідністю), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується з позитивної сторони, одружений, виховує двох малолітніх дітей.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжую покарання обвинуваченого не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі, за даних обставин справи, були б надмірно суворим покаранням. Отже, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.2ст.365 КК України, із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п.1 п.2 ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, на загальну суму 74800 гривень, яка включала у себе 70000 грн. моральної шкоди та 4800 грн. витрат на оплату послуг адвоката.
В обґрунтування позову в частині моральної (немайнової) шкоди, зокрема, потерпілий посилався на те, що у зв`язку із злочином, його правам та інтересам було завдано істотної шкоди, протиправні дії обвинуваченого супроводжувалися насильством та погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що образили його особисту гідність. Він дуже важко переживав через дані обставини. У нього змінився звичайний ритм життя, він втратив апетит, у нього почалося безсоння, його супроводжують постійні думки про негативні обставини, утворені діями обвинуваченого, які довели його до пригніченого стану. Йому особисто та його родині довелося понести значні витрати , пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що сталося ( т.1, а.п.29-33).
У поданій до суду 09.02.2017 заяві, потерпілий збільшив позовні вимоги до суми 84600 грн. Таке збільшення аргументував тим, що за час тривалого слухання справи зросли його процесуальні витрати. Отже, просив суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь 70000 моральної шкоди, 7000 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 7600 грн. витрат на проїзд до місця слухання справи ( т.1., а.п.138).
Вирішуючи, яка сума процесуальних витрат (майнової) шкоди підлягає до стягнення з обвинуваченого, суд виходить із наступних міркувань.
У матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг адвокатом у кримінальному процесі від 13.08.2015, укладений між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 (т.1, а.п.34).

Матеріалами справи, зокрема розрахунковими квитанціями №933737 від 28.09.2015 та №933751 від 14.09.2016, доведено, що потерпілий оплатив послуги адвоката, в загальній сумі 7000 гривень (т.1, а.п.132,133), отже, вказана сума є доведеною та підлягає до стягнення з обвинуваченого.

На підтвердження витрат на проїзд, потерпілим додано наступні чеки на купівлю пального: на суму 1199,94 грн., від 09.02.2017 (т.1, а.п.131); на суму 600,07 грн., від 16.07.2016 (т.1, а.п.134) ; на суму 300,11 грн., від 21.07.2016 (т.1, а.п.135); на суму 442,00 грн., від 24.07.2016 (т.1, а.п.136); на суму 500,00 грн., від 07.04.2016 (т.1, а.п.137).

Зазначеними доказами підтверджено витрати на придбання представником потерпілого пального у різні періоди. Так, із матеріалів справи вбачається, що на 09.02.2017 та 07.04.2016, були призначені засідання. Проте, на дати: 16.07.2016, 21.07.2016, 24.07.2016 судові слухання по даній справі не призначалися та, відповідно, такі і не проводилися.

З наведених підстав, суд бере до уваги лише ті чеки, по яких пальне відпускалося у день (чи переддень) судових засідань у цій конкретно справі. Таким чином з обвинуваченого слід стягнути суму 1699,94 грн., як витрати на придбання пального для явки у суд представника потерпілого в судові засідання на 09.02.2017 та 07.04.2016. На інші дати , в які проводилися судові засідання, потерпілим чеки не додано.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_21 цивільного позову, в частині заявленої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.23, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 9 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судом встановлено доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, внаслідок якого потерпілим є ОСОБА_6 , останній, безумовно, має право на відшкодування понесеної моральної шкоди. Три цьому , визначаючи суму , достатню до відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості судового рішення.

Так, суд бере до уваги характер, глибину моральних і фізичних страждань потерпілого, факт заподіяння шкоди його здоров`ю (ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілому спричинено легкі тілесні ушкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я), тривалість лікування (потерпілим не надано конкретних даних про факти стаціонарного чи амбулаторного лікування, не додано відомостей про придбання лікарських засобів для відновлення нормального фізичного чи психологічного стану, тощо), потерпілим не конкретизовано у чому полягли вимушені зміни у його житті те, що до вчинення злочину обвинуваченого дещо спонукала й протиправна поведінка самого потерпілого.

Враховуючи, що граничний мінімальний розмір на відшкодування моральної шкоди визначений чинним законодавством встановлений на рівні 1700 гривень, з урахуванням вище зазначених принципів, визначення межі відшкодування, матеріального стану самого обвинуваченого та його реальну можливість відшкодувати спричинену моральну шкоду, (ніде не працює, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей), суд вважає, що достатнім, розумним, справедливим буде до відшкодування грошова сума в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (десять граничних мінімальних розмірів відшкодування моральної шкоди) , оскільки, на думку суду, така є достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, які він зазнав внаслідок протиправних дій обвинуваченого.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

У ході досудового слідства до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язаття та захід забезпечення кримінального провадженння - відсторонення від посади.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 звільнився з роботи, отже підстав для продовження дії заходу забезпечення не було, як і не має такої необхідності на день ухвалення судового рішення у формі вироку.

Натомість, на думку суду, до набрання вироку законної сили, ОСОБА_4 слід, продовжити дію запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.100, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 392-393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3(три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 17000 (сімнадцять тисяч) моральної шкоди та 8699 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять ) гривень 94 копійки витрат на правову допомогу.

Речовий доказ: - диск із відеозаписами із камер спостереження Рахівської районної лікарні, що знаходиться при справі, по вступу вироку в законну силу, слід залишити там же.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу залишити без змін - особисте зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуюча: ОСОБА_1

Пр

Про