Справа № 362/1182/19
Провадження № 1-кп/362/261/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василькова Київської області підготовче судове засідання кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 17.02.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка, Арбузинського р-ну, Миколаївської обл., українця, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -
- та угоду про визнання винуватості від 25.02.2019 р. між прокурором та обвинуваченим, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2019 р. з Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, із реєстром матеріалів досудового розслідування. Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, до обвинуваченого міра запобіжного заходу не застосовувалась.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2019 р. у вказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що 25.02.2019 р. між прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокурори Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокурори Київської області ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 289 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання із іспитовим строком 3 роки; Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Згідно ст. 76 КК України, додатково покласти такий обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України визнав повністю. Не заперечував проти затвердження укладеної між ним та прокурором угоди на вищезазначених умовах.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду від 25.02.2019 р. про визнання винуватості укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечив проти укладення угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокурори Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та закону, суд дійшов висновків, що при укладенні угоди вказані вимоги дотримані не були, а томуслід відмовити в у затвердженні даної угоди, з наступних підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, 16.02.2019 р., о 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч волі власника, підійшов до вказаного автомобіля, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 09.10.2014 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Далі ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив водійські дверцята, які були незачинені на замикаючі пристрої та сів за кермо автомобіля. У подальшому, діючи умисно, шляхом прокручування ключа, який знаходився в замку запалювання, привів у дію двигун автомобіля, після чого на вказаному транспортному засобі зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим потерпілому ОСОБА_8 спричинив матеріальну шкоду.

Тим самим, вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно п. «б» ч. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має право прийняти рішення щодо відмови у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України та призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

З дослідження змісту поданої суду для затвердження угоди про визнання винуватості слідує, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, зокрема, умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону.

В укладеній 25.02.2019 р. угоді про визнання винуватості зазначено узгоджене сторонами формулювання підозри та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, визнання ОСОБА_4 своєї винуватості та його обов`язки, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, звільнення від відбування покарання з випробуванням, наслідки укладення і затвердження угоди та наслідки її невиконання.
Як вбачається з вищевказаного обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, прокурором не зазначено, ким та де відбулось затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , що є істотним порушенням вимог КПК України щодо визначення підсудності стаття 412 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчин ено кримінальне правопорушення. У разі, якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю,- суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявлено, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про невідповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам КПК України та КК України та відмову у її затвердженні з підстав, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.
Разом з цим, суд вважає не можливим продовження судового провадження у загальному порядку, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Так, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, зокрема містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.
Проте такі вимоги під час складення обвинувального акта виконані не були, а саме прокурором не зазначено, яким чином спричинена матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_6 (пошкодження автомобіля, тощо..), оскільки з наданої прокурором в підготовчому судовому засіданні постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 20.02.2019 р. вбачається, що транспортний засіб марки ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_3 , синього кольору, 1981 р.в., номер кузова НОМЕР_4 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 приєднати в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 17.02.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та передати на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 .
При цьому, цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 в даному кримінальному проваджені заявлено не було.
Також, в обвинувальному акті в графі «Розмір шкоди завданої злочином, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України», прокурором зазначено, що шкода відсутня.
Крім того, вищевказаний речовий доказ прокурором не зазначений ні в обвинувальному акті, ні реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, ні в угоді про визнання винуватості.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
При вирішенні цього питання підлягають врахуванню висновки Європейського суду з прав людини про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Отже, за встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що у відповідності до вимог п. 1 та 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та повернути обвинувальний акт прокурору.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 291, п. 1, 3 ч. 3 ст. 314, ст. 369-372, 472, 474 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 25.02.2019 р. у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 17.02.2019 р., укладеної між прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 - відмовити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 17.02.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, з додатками, повернути прокурору.
Ухвала про затвердження угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.
Ухвала в частині повернення обвинувального акта може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1