У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001271

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля Доманівського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимий згідно ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2018 року ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць без конфіскації майна.

Визначено строк відбування покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період з 03.04.2018 р. до 12.06.2018 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок змінити. Змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за епізодом у відношенні ОСОБА_8 з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого та у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Посилається на те, що матеріалами кримінального провадження підтверджується, що попередньої змови між ОСОБА_6 та двома невстановленими особами на вчинення розбою у відношенні ОСОБА_8 не було. Між ними лише була домовленість пограбувати її, тобто відкрито викрасти її майно без спричинення тілесних ушкоджень. Але ж дві невстановлені особи вийшли за рамки домовленості та спричинили їй тілесні ушкодження. У зв`язку із чим вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України.

Крім того, наводячи відомості про особу обвинуваченого, вважає, що обвинуваченому можливо призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 квітня 2018 року близько 00:20 год, двоє невстановлених осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_6 перебували на перехресті вул. 2-ї Екіпажної і 1-ї Військової в м. Миколаєві, де біля входу у двір по вул. 2-й Екіпажній,2, в м. Миколаєві, побачили ОСОБА_9 , який рухався їм на зустріч. У цей час у ОСОБА_6 та інших осіб виник умисел, спрямований на відрите заволодіння майном ОСОБА_9 із застосуванням насильства. Реалізовуючи даний умисел, невстановлені особи підійшли до ОСОБА_10 та почали наносити удари руками та ногами по обличчю та тулубу, від яких він впав. Його продовжували бити, та висунули вимогу віддати все. ОСОБА_6 в цей момент знаходився на перехресті вул. 2-ї Екіпажної і 1-ї Військової в м. Миколаєві та спостерігав, щоб сторонні особи не стали свідками вчинення злочину. Після чого невстановлені особи відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_10 майно вартістю 1914 грн. 38 к. У подальшому ці особи поділилися з ОСОБА_6 викраденим, віддавши йому срібні ланцюжки ОСОБА_9 , та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

03 квітня 2018 року близько 00:40 год, ОСОБА_6 разом з двома невстановленими особами рухались по пр. Центральному в м. Миколаєві, де біля будинку по пр. Центральному, 173, в м. Миколаєві побачили ОСОБА_8 , яка рухалась їм на зустріч. У ОСОБА_6 та двох невстановлених осіб виник умисел, спрямований на відрите заволодіння чужим майном поєднаним із застосуванням насильства. Реалізовуючи даний умисел, ОСОБА_6 та двоє невстановлених осіб підійшли до ОСОБА_8 . Одна невстановлена особа схопила ОСОБА_8 за голову та спричинила їй удар коліном по обличчю, від якого ОСОБА_8 впала. Після чого, ОСОБА_6 та невстановлені особи почали шукати у ОСОБА_8 прикраси. При цьому, ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_8 рюкзак, в якому знаходилося майно останньої загальною вартістю 4061 грн. Внаслідок застосування до ОСОБА_8 насильства останній були спричинені легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, у вигляді рубця в ділянці слизової оболонки нижньої губи, які є слідством загоєння рани, струсу головного мозку.

03 квітня 2018 року близько 00:57 год, ОСОБА_6 рухався по вул.Чкалова в м. Миколаєві, де по вул. Чкалова навпроти буд. 114 на алеї між проїзними частинами вулиці побачив ОСОБА_11 . У нього виник умисел, спрямований на відрите заволодіння її майном, поєднаним із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Реалізовуючи його, діючи повторно, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_11 ззаду, схопив її за шию передпліччям та намагався повалити на спину, однак остання почала чинити опір, схопивши ОСОБА_6 за шию.

Але ОСОБА_6 схопив ОСОБА_11 за руки та почав застосовувати больові прийоми, від чого вона впала на землю. Після чого ОСОБА_6 відкрито викрав її майно вартістю 404 грн 97 к.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів:

- ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене повторно,

- ч.2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Висновки щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (за епізодами грабежу майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ) апелянтом не оскаржуються.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи щодо незгоди з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 187 КК України.

Разом з тим, як зазначено у вироку, а також як слідує з журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі за епізодом розбійного нападу, та визнав вину у висунутому обвинуваченні в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши зазначені вимоги закону, суд першої інстанції з`ясовував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, чи немає у нього сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 у присутності свого захисника ОСОБА_5 (апелянта) вважав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення згідно обвинувачення, які ним не оспорювалися.

Після чого, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням висновку судово-медичного експерта.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтвердили, що суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України, і роз`яснив наслідки розгляду кримінального провадження в такому порядку.

За такого, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

З огляду на вимоги ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 394 КПК України та враховуючи те, що обвинувачений визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження обставин вчинення ним кримінального правопорушення (ч.2 ст. 187 КК України), захисник позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. У зв`язку із чим дані доводи захисника не перевіряються.

Що стосується призначеного покарання, то судом першої інстанції дотримані вимоги ст. 65-67 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими, дані про особу винного, який не судимий згідно ст. 89 КК України, має певне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Враховано щире каяття, повне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, участь у бойових діях в АТО як обставини, які пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

З урахуванням зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, та призначив за цією статтею покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті ч.2 ст. 187 КК України, без конфіскації майна.

За ч.2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією зазначеної статті.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для його пом`якшення немає.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставить питання захисник в апеляційний скарзі, суд зазначає наступне.

Хоча у цілому відомості про особу ОСОБА_6 є позитивними та потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання, у той ж час ці обставини не свідчать про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Обвинувачений вчинив тяжкі злочини - два грабежі та розбійний напад, в один день, у короткий проміжок часу, в нічній час, в тому числі у відношенні жінок. Зазначене, на думку суду, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Дані про особу винного та обставини, які помякшують покарання, достатньо враховані при призначенні покарання, яке призначено за ч.2 ст. 186 КК України в мінімальних розмірах, а за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість та обставини вчинення, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання є неможливим. Тому підстав для його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, про що просить апелянт, немає.

За такого апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3