Провадження № 1-кп/734/80/19 Справа № 734/649/19
В И Р О К

іменем України

20 березня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000103, що внесене 21 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, призваного 27 лютого 2018 року на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , військове звання солдат, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , із 11 лютого 2019 року перебуває на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , судимого за вироком від 05 жовтня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівського області за ч. 4 ст. 407 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

27 лютого 2018 року ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У такий спосіб із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу. За наказом № 49 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2018 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду курсанта навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

У подальшому, згідно з наказом № 88 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року солдата ОСОБА_3 переведено на посаду курсанта 8 навчальної механізованої роти вказаної військової частини. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 і 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, 05 листопада 2018 року без поважних на те причин та відповідного дозволу командування самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 та має чітко визначені межі, чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду. В подальшому, 12 лютого 2019 року солдата ОСОБА_3 доставлено працівниками Військової служби правопорядку до військової прокуратури Деснянського гарнізону. Солдат ОСОБА_3 , будучи відсутнім на військовій службі у період із 05 листопада 2018 року до 12 лютого 2019 року обов`язки військової служби не виконував та про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

20 березня 2019 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. За вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Враховуючи вирок від 05 жовтня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівської області, за яким обвинуваченого ОСОБА_3 засуджено до 2 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КПК України та п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання, остаточно призначити йому покарання за сукупністю вироків строком 1 рік 6 місяців 23 дні позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінити позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців 23 дні на такий же строк у виді тримання у дисциплінарному батальйоні. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 20 березня 2019 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 20 березня 2019 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку від 05 жовтня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівської області, тобто до повного відбуття покарання (невідбута частина покарання становить 23 дні), а тому покарання йому необхідно призначати відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, - покарання за сукупністю вироків, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців 23 дні. На підставі ст. 62 КК України військовослужбовцю ОСОБА_3 необхідно замінити призначене покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців 23 дні на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на такий же строк. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, узгоджене за вказаною угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 20 березня 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 05 жовтня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівської області, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавленні волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців 23 (двадцять три) дні.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_3 замінити призначене покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців 23 (двадцять три) дні на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців 23 (двадцять три) дні.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 13.15 години 20 березня 2019 року.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який перебуває під вартою, у такий же строк із моменту вручення копії вироку.

Суддя