Постанова
іменем України
27 березня 2019 року
м. Київ
справа № 140/1674/14-к
провадження № 51-4262 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 (об`єднаному з №0000359) за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимий за вироком Замостянського районного суду міста Вінниці від 18 листопада 2010 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді домашнього арешту.
Початок строку покарання постановлено рахувати з дня поміщення ОСОБА_7 до СІЗО міста Вінниця №1, а саме з 20 лютого 2014 року та зараховано йому в строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 20 лютого 2014 року по 18 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 та за ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним були вчинені кримінальні правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263, ч.2 ст. 315, ч.2 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України і виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією майна; ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України і виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.198, ч.3 ст.187, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 317 КК України і виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; ОСОБА_11 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки та з покладанням обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України; ОСОБА_12 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком та покладанням обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України. Судові рішення щодо цих осіб не оскаржені у касаційному порядку.
Крім того, суд прийняв рішення щодо цивільних позовів, долі речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він приблизно в середині січня 2014 року під час відбування покарання у ВК № 86, користуючись мобільним зв`язком, з метою вчинення злочинів проти власності організував та очолив групу осіб, до складу якої залучив своїх знайомих та односельчан ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розподіливши між ними функції учасників групи для досягнення плану скоєння злочинів. Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 діючи у складі організованої злочинної групи під керуванням ОСОБА_7 протягом січня 2014 року з метою заволодіння майном громадян вчинили 2 розбої та готування до розбою з проникненням у житло на території Чернівецького та Немирівського районів Вінницької області.
За результатами судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 організував вчинення інкримінованих злочинів.
Так, згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що за його пособництвом 19 січня 2014 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, вдягнувши заздалегідь заготовлені маски для обличчя, через відчинені вхідні двері проникли у будинок за місцем проживання подружжя ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснили напад на останніх, під час якого ОСОБА_8 погрожуючи ОСОБА_13 ножем, який приніс з собою, вимагав віддати гроші, наніс йому удар кулаком у груди, а ОСОБА_10 наніс дерев`яною палицею кілька ударів по голові, руках та тулубу потерпілому, внаслідок чого потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Сприймаючи усні погрози, які звучали в адресу потерпілого ОСОБА_13 , та насильницькі дії як реальну загрозу життю та здоров`ю, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 віддали засудженим наявні у них грошові кошти в загальній сумі 17 100 грн.
Після цього ОСОБА_8 з мобільного телефону ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 , який попередньо був обізнаний щодо планів на вчинення такого розбійного нападу, та повідомив останньому про те, що в результаті вчинення злочину було здобуто кошти, запитав пораду про подальші дії з приводу потерпілих. Після закінчення розмови ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зв`язали мотузками потерпілих та з місця злочину втекли. Також вони заволоділи трьома мобільними телефонами потерпілих, спричинивши ОСОБА_13 та ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 17 655,00 грн. Викрадені мобільні телефони засуджені викинули в криницю, а грошові кошти ОСОБА_8 поділив, передавши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 2 000 грн. кожному, решту коштів залишив у себе. Частину здобутих внаслідок вчинення даного злочину коштів ОСОБА_8 витратив на придбання продуктів харчування для ОСОБА_7 , які в подальшому передав йому в виправну колонію №86.
Також у вироку зазначено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, обвинувачувався в організації та керуванні готуванням до розбою членами організованої та очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з проникненням до належного останнім домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке мало місце приблизно о 20 годині 26 січня 2014 року.
Крім того, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачувався в організації та керуванні підготовкою і вчиненням розбою членами організованої та очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , з проникненням до належного останнім домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , а також поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, який мав місце о 22 годині 30 січня 2014 року.
З огляду на те, що сторона обвинувачення не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 вищевказаних злочинів, суд виправдав ОСОБА_7 за цими епізодами у зв`язку з недоведеністю його вини.
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 11 грудня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині зарахування їм строку попереднього ув`язнення у строк покарання змінив: на підставі ч.5 ст. 72 КК України постановлено зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період: ОСОБА_8 з 31 січня 2014 року до 11 грудня 2017 року, ОСОБА_9 з 31 січня 2014 року до 11 грудня 2017 року, ОСОБА_10 з 6 лютого 2014 року до 11 грудня 2017 року, ОСОБА_7 з 20 лютого 2017 року до 11 грудня 2017 року. В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись з судовими рішеннями в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 187 КК України, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції, та закрити провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину. Як зазначає захисник, висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину не підтверджений належними та допустимими доказами, а ґрунтується на припущеннях, зокрема, щодо використання засудженим мобільного телефону, за допомогою якого він сприяв вчиненню злочину. Захисник вважає, що під час судового розгляду не встановлено мотиву ОСОБА_7 на вчинення злочину, а також не з`ясовано чи міг ОСОБА_7 виконувати дії щодо пособництва відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі. На думку захисника, в порушення вимог ст.404, ст. 419 КПК України апеляційний суд відповідних доводів належним чином не перевірив, правильної оцінки їм не дав та безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 просила задовольнити касаційну скаргу з викладених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_5 просила залишити судові рішення без зміни як законні, а касаційну скаргу захисника без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви суду
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам ст.ст.370, 419 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.
Однак цих законодавчих вимог апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок місцевого суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_19 , захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_20 , захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_21 , а також ОСОБА_9 подали апеляційні скарги. Однак у мотивувальній частині ухвали апеляційний суд не зазначив та не проаналізував усі доводи, на які посилався кожен із зазначених учасників судового провадження.
Так, крім іншого, захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , не погодившись із вироком суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, в апеляційній скарзі посилалась на те, що місцевий суд не проаналізував докази у їх сукупності, не надав їм належну оцінку з точки зору допустимості. Зокрема, захисник ОСОБА_6 зазначила, що суд у вироку допустив суперечності в тому, що при виправданні ОСОБА_7 за двома епізодами інкримінованих йому злочинів виходив з недоведеності фактів здійснення ним дзвінків з мобільного телефону під час перебування у місцях позбавлення волі, однак при визнанні його винуватим по епізоду розбійного нападу на родину ОСОБА_22 цей же факт визнав доведеним. Крім того, захисник наголошувала, що дії ОСОБА_7 не відповідали визначеному законом поняттю пособника.
Проте суд апеляційної інстанції належним чином зазначені доводи не перевірив та не виклав обґрунтованих підстав, через які залишив вимоги захисника без задоволення.
Натомість апеляційний суд лише формально констатував, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджена тим, що останній під час відбування покарання у місцях позбавлення волі користувався мобільним телефоном та вів розмови з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .. Будь-які інші переконливі мотиви для спростовування доводів апеляційної скарги захисника в ухвалі не наведені.
Слід зазначити і про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив дотримання судом першої інстанції вимог ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду при встановленні та викладенні у формулюванні обвинувачення розміру збитків, завданих потерпілим Якубовським.
Крім того, визначений апеляційним судом строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , який був зарахований у строк його покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суперечить даним, що містяться у матеріалах справи.
Отже, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України і як така, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст.438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду слід виконати вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірити доводи поданих апеляційних скарг та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
З урахуванням того, що вирішення питання про кримінально-правову оцінку дій ОСОБА_7 можливе лише після усунення апеляційним судом наведених у даній постанові порушень, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, злочин щодо родини ОСОБА_22 інкримінований крім ОСОБА_7 також ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в інтересах останніх подані апеляційні скарги на вирок, а їх дії взаємопов`язані, з огляду на що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню щодо всіх вказаних осіб.
Крім того, виходячи з положень ч.2 ст.404 КПК України, навіть у разі самостійного виявлення апеляційним судом неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема недотримання прав підозрюваного, обвинуваченого, наслідком чого могло стати безпідставне погіршення його правового становища, суд вправі і зобов`язаний прийняти рішення про виправлення допущеної помилки, незалежно від того, чи охоплюється воно обсягом апеляційних вимог. А тому в порядку ч.2 ст.433 КПК України ухвала апеляційного суду, якою, крім іншого, залишено без змін вирок щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підлягає скасуванню також і щодо цих осіб.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_23 ОСОБА_2 ОСОБА_3