Кримінальне провадження №274/2616/17
Провадження №1-кп/0274/414/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.06.2017 за № 0000898 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Низгірці Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, працюючого в ТОВ "РІФ 1", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ускоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 будучи суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» (надалі - Закон), після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування в 2016 році, в порушення вимог частини 2 статті 45 Закону умисно без поважних причин не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України, за наступних обставин.
Встановлено, що відповідно до наказу ДСНС України в Житомирській області від 01.06.2013 № 46 в зв`язку з проведенням організаційних заходів старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 призначено на посаду пожежного-рятувальника 9 державної пожежно-рятувальної частини (м. Бердичів) управління ДСНС України в Житомирській області. Наказом ДСНС України в Житомирській області від 26.04.2016 № 366 старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11.07.2013.
У відповідності до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Водночас, згідно інформації, розміщеної у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції станом на 11.06.2017 ОСОБА_4 вказану декларацію не подав. При цьому, в період з 01.01.2017 по 11.06.2017 останній на лікарняному, під слідством, в слідчому ізоляторі, за межами України, тощо не перебував.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування в 2016 році, діючи з прямим умислом, маючи всі необхідні умови та технічну можливість, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, шляхом заповнення її на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, без поважних причин не подав.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого діяння не визнав. Пояснив, що не подав електронну декларацію після звільнення, бо нічого в цьому не розуміє. Від хлопців чув, що потрібно було подати електронну декларацію. Для цього потрібно було з флешкою звернутися в податкову. Грошей на флешку він не мав, тому й нікуди не звертався. В 2016 році він пропрацював декілька місяців, не розуміє навіщо було подавати декларацію. З приводу необхідності подати електронну декларацію, з колишнього місця роботи, йому дзвонили, нагадували про необхідність подати електронну декларацію. З моменту звільнення, за кордон він не виїжджав, під вартою не був, хворів здається 10 днів. Просить застосувати до нього положення Закону України "Про амнісітю у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання у зв"язку із тим, що на момент набрання чинності Законом він мав сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав не позбавлений.

Незважаючи на те, що обвинувачений виннив себе не визнає, його винуватість підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що він працює в Бердичівській державній службі надзвичайних ситуацій в Житомирській області на посаді заступника начальника. З приводу змін в законодавстві та про необхідність заповнення електронної декларації в їхній частині проводилися навчання, працівники здавали заліки. Після звільнення, про необхідність заповнити та подати електронну декларацію обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово повідомлявся, як працівником відділу кадрів ОСОБА_7 так і начальником караулу. Однак, заповнювати декларацію ОСОБА_4 відмовлявся. Це питання трималося на контролі. Обвинуваченому пропонувалася допомога з приводу заповнення декларації. Для цього йому необхідно було підійти в частину, але заповнювати декларацію ОСОБА_4 відмовився.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що вона працює в дев"ятій державній пожежно - рятувальній частині м. Бердичева фахівцем. До кола її обов"язків входить підготовка докуменів про прийом на роботу та звільнення з роботи, доведення до особового складу всіх наказів, нормативно - правових документів. Обвинуваченого знає, стосунки нормальні. Обвинувачений ОСОБА_4 пропрацював в них в пожежній частині більше 18 років. За час служби зарекомендував себе з позитивної сторони, виконував обов"язки належним чином. Однак в 2015 році мав декілька дисциплінарних стягнень, які вплинули на його подальшу службову діяльність. 26.04.2016 ОСОБА_4 звільнений по закінченню контракту. Перед звільненням ОСОБА_4 декларацію про доходи заповняв. Під час звільнення ОСОБА_4 пам"ятку - попередження про необхідність подати декларацію через рік отримував. В 2017 році йому неодноразово помідомлялося про необхідність подати електронну декларацію за 2016 рік. Особисто вона телефонувала ОСОБА_4 , повідомляла про необхіднсть звернутися в податкову для отримання ключа та про обов"язковість подати декларацію за 2016 рік. Пропонувалося також підійти в пожежну частину, де йому допоможуть подати декларацію. ОСОБА_4 обіцяв, що візьме довідку про доходи, бо на той час він працював двірником в гімназії № 2, і прийде, але так і не прийшов. Самостійно декларацію також не заповнив та не подав. Заняття з особовим складом з питань вивчення законодавства щодо необхідності подати електронну декларацію в їхній частині проводилися. ОСОБА_4 на заняттях був присутній, про що свідчить його особистий підпис в списку особового складу 9 державної пожежно - рятувальної частини м. Бердичева.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується письмовими доказами:
07.06.2017 на підставі повідомлення першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , зібраних матеріалів та отриманої інформації в ході її перевірки, Бердичівським відділом поліціїу зв`язку з виявленням обставин, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за N 0000898, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК, за фактом умисного неподання ОСОБА_4 , після звільнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції" за 2016 рік, (а.п. 1, 6, 7-10 т. 1).

Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження копії витягу з наказу (по особовому складу) № 46 від 01.06.2013, старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 призначено на посаду пожежного рятувальника 9 державної пожежно-рятувальної частини (м. Бердичів) управління ДНС України в Житомирській області (а.п. 30 т. 1);

26.04.2016 у зв"язку з закінченням строку контракту, згідно витягу з наказу (по особовому складу) № 366 , старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 , пожежного рятувальника 9 державної пожежно-рятувальної служби (м. Бердичів) звільнено у запас Збройних Сил (а.п. 29 т. 1).

Під час звільнення із служби цивільного захисту (роботи) в ДСНС України, ОСОБА_4 ознайомлено з положенням статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", щодо зобов`язання наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, про що свідчить пам"ятка від 26.04.2016 (а.п. 37 т. 1).
Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, станом на 11.06.2017 ОСОБА_4 вказану декларацію не подав (а.п. 51 т. 1). При цьому, в період з 01.01.2017 по 11.06.2017 останній на лікарняному, під слідством, в слідчому ізоляторі, за межами України, тощо не перебував (а.п. 39, 47, 48, 50).
Оцінивши досліджені докази з точки зору достатності та взаємозв"язку, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 366-1 КК України, як умисне неподання суб"єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції".

При визначенні покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 КК України, злочин передбачений ст. 366-1 КК України належить до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, розлучений, працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на "Д" обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставин, що пом"якшують або ж обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов"язані з виконанням виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Водночас, суд в вважає обґрунтованим клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування до нього амністії, яке не заперечується прокурором.

Так, згідно з ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтями 1 і 13, 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років

ОСОБА_4 раніше не судимий, визнається винним у вчиненні умисного злочину невеликої тяжкості, вчиненого до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", тобто до 07.09.2017 року. Застережень щодо застосування амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", не вбачається. На день набрання Законом чинності обвинувачений мав сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений батьківських прав.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Будь-яких документів, які б свідчили про накладення арешту на майно обвинуваченого або інших осіб до суду не подано.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.369-371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватив в пред"явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади пов"язані з виконанням виконання функцій держави або місцевого самоврядуванняна строк 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам справи право на отримання копії вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1