У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невставленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений спосіб дізналися про те, що раніше їм незнайомий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 володіє грошовими коштами у сумі 50 000 доларів США. Після чого, у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник злочинний намір направлений на вимагання передачі майна ОСОБА_10 , за попередньою змовою, поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при цьому предметом свого злочинного посягання визначили грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США. Після чого, маючи єдиний спільний злочинний умисел спрямований на вимагання чужого майна, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, розділивши при цьому свої злочинні ролі, а саме - кожна особа усвідомлювала характер дій, які вона повинна була виконати та з метою досягнення єдиної спільної мети, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , приступили до реалізації свого злочинного наміру.

Так, 16.08.2018 о 00 годині 02 хвилин перебуваючи за адресою: місто Одеса, Олександрівський проспект кут вулиці Мала Арнаутська, ОСОБА_10 , здійснив зупинку свого транспортного засобу, автомобіля марки «Reno megan» д/н НОМЕР_1 , після чого, його автомобіль попереду зліва заблокував автомобіль марки «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 та автомобіль марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , в якому також знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_7 умисно, із корисливих мотивів підійшов до автомобіля марки «Reno megan» д/н НОМЕР_1 , в якому перебував ОСОБА_10 , та разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 застосовуючи фізичну силу витягли потерпілого з автомобіля та примусово посадили до автомобіля марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 . ОСОБА_7 і ОСОБА_9 також сіли до вказаного автомобіля, де утримували потерпілого. Після чого, спрямували автомобіль марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 через центр міста до бульвару ім. М.Жванецького, де зупинили автомобіль, в якому примусово ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 утримували ОСОБА_10 . Через деякий час на автомобілі марки «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_2 під`їхав ОСОБА_8 та приєднався до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і ОСОБА_9 .

З метою вимагання грошових коштів у сумі 50 000 доларів США, знаходячись у салоні автомобілю «BMW 520» д/н НОМЕР_3 , який перебував на парковочній ділянці бульвару ім. М.Жванецького, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зв`язали ОСОБА_10 руки пластикової стрічкою, та почали наносити удари, чим заподіяли легкі тілесні ушкодження, які виразились в синцях потиличної області зліва, лівої вушної скойки, передньої черевної стінки, садна області лівого променево-зап`ясткового суглобу, при цьому тілесні ушкодження носили характер мордування, що виразилось у гасінні цигарок об частини тулубу, підпалювання обличчя. Під час застосування до ОСОБА_10 фізичного насилля, потерпілий кілька разів втрачав свідомість. В процесі спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 по черзі неодноразово висловлювали вимогу віддати їм грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, які він нібито 26.07.2018 забрав із салону автомобіля марки «Audi А5» д/н НОМЕР_4 , при цьому попередили, що у разі відмови віддати їм кошти, вони заподіють йому тяжкі тілесні ушкодження. В свою чергу, ОСОБА_10 , заперечував наявність у нього вказаних коштів, але злякавшись подальшого заподіяння тяжких тілесних ушкоджень до себе, побоюючись за своє життя, з метою зупинення спричинення тілесних ушкоджень, повідомив, що йому потрібен деякий час з метою збирання грошових коштів, на що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 погодилися, після чого, надали ОСОБА_10 строк для виконання їх вимоги щодо передачі грошових коштів у сумі 50 000 доларів США.

Після чого, зі спливом наданого для виконання вимоги часу, 21.08.2018 на телефон ОСОБА_10 почали поступати дзвінки з номера телефона НОМЕР_5 та в ході телефонних розмов потерпілому знову висловлювалися погрози щодо виконання протиправної вимоги про передачу грошових коштів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що 16.08.2018 о 00 годині 02 хвилини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 перебуваючи на Олександрівському проспекті кут вулиці Малої Арнаутської в м. Одесі застосовуючи фізичну силу, маючи злочинний намір на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 , витягли його з власного автомобіля та примусово посадили до автомобіля марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 також сіли до вказаного автомобіля та утримували потерпілого. Після чого, спрямували автомобіль марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 через центр міста до бульвару ім. М.Жванецького, де зупинили автомобіль, в якому примусово утримували ОСОБА_10 . Через деякий час на автомобілі марки «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_2 під`їхав ОСОБА_8 та приєднався до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які продовжили примусово утримувати ОСОБА_10 в салоні автомобіля марки «BMW 520» д/н НОМЕР_3 перебуваючи на парковочній ділянці бульвару ім. М.Жванецького в м. Одесі.

В судовому засіданні слідчий звернувся з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України.

Прокурор вважав, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 необхідно продовжити на 60 діб, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватими, свідчить про наявність ризиків, що він перебуваючи на свободі може вчинити інші злочини та переховуватись від суду.

Захисник заперечував проти продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та висловили думку щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який. Ризики які заявлені стороною обвинувачення не доведені в судовому засіданні та не представлені жодними доказами. Доказів вини у кримінальному провадженні не має, а тому підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу, також не має. Окрім того, до клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додано взагалі документів та додатків якими обгрунтовується вказане клопотання.

Підозрюваний з думкою захисника погодився, та просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного, перевіривши матеріали, які додані до клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю на строк досудового розслідування, а саме до 09.01.2019 р.

Так, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 29.10.1998 року у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

Прокурор висловлюючи думку щодо продовження тримання під вартою підозрюваному, вказав на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про те нічого не згадав про існуючі раніше ризики, чи вони зменшились або зявилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання підозрюваного під вартою, а застосування більш мяких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

У частині 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобовязані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 цієї Конвенції.

З урахуванням положень статті 177 КПК України, суд зазначає, що головними ризиками, які на думку суду продовжують існувати, щодо підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні є можливість переховуватись від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, але такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт з встановленням обовязків, передбачених ст. 194 КПК України може забезпечити підозрюваному запобігти цьому ризику.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05.10.2017 року у справі «Сташук проти України» встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції. Крім цього, Європейський суд вказав, що мотивуючи продовжуване тримання заявника під вартою, районний суд посилався на аналогічні підстави, наведені при затриманні, не вказуючи жодних нових деталей, або взагалі не обґрунтовували обрання такого запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що тяжкість імовірно вчиненого злочину, не можуть бути підставою для продовження строку тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження мети застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та за відсутності доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні, прокурор пояснив, що у сторони обвинувачення немає доказів існування ризиків для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 177 КПК України, а є лише обгрунтовані припущення щодо їх наявності. При цьому пояснивши, що клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , подано без додавання документів та доказів, які повинні підтверджувати обгрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, через брак часу.

Враховуючи наведене, а також аналізуючи зміст слідчих дій, які планують провести органи досудового розслідування та про які вони вказують у клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зазначає, що саме цілодобовий арешт може забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що без наведення прокурором конкретних доказів щодо наявності ризиків та їх обґрунтованості, не може бути підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу який є винятковим.

Загальне положення щодо розумних строків викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України). При цьому, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.

Однак тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Застосування запобіжного заходу на підставі лише однієї тяжкості злочинів, слідчий суддя вважає недопустимим. Обґрунтовуючи, подальше тримання під вартою, прокурор не навів конкретних доказів щодо наявності підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обовязків.

Підставою для застосування такого запобіжного заходу на думку суду є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, також були перевірені судом, а саме: відомості про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, міцність соціальних звязків в місці постійного мешкання в м. Одесі, відсутність судимостей. Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя вважає, що існують відповідні та достатні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 84-89, 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 195, 196, 197, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк досудового розслідування, а саме до 09.01.2019 року.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, а саме:

?прибувати за викликом до слідчого, процесуального керівника, в проваджені якого знаходиться кримінальне провадження;

?не відлучатись з м. Одеси в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

?цілодобово не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора;

?здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

07.12.2018