ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/111/18 Справа № 203/360/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003769 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 , на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 05.12.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 28.10.2016 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 16 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 593 гривні 22 копійки.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

У невстановлений час, приблизно на початку листопада 2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи на житловому масиві Північний, біля ринку Локомотив у м. Дніпро, знайшов предмет схожий на гранату РГД-5 з маркування 1-Т та запал до неї типу УЗРГМ з маркуванням 19-87УЗРГМ-2583, після чого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, спрямований на незаконне придбання на зберігання вибухового пристрою та бойового припасу шляхом привласнення знайдених предметів, після чого останній залишив собі вказані предмети, тобто незаконно придбав, переніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно без передбаченого законом дозволу їх зберігати.

18.11.2017 року, приблизно о 11 год. ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що вищезазначені предмети відносяться до вибухових речовин та бойових припасів, на придбання, зберігання та носіння яких необхідний передбачений законом дозвіл, та маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, взяв вищевказану гранату РГД-5 з маркування 1-Т та запал до неї типу УЗРГМ з маркуванням 19-87УЗРГМ-2583, після чого направився на вулицю, тим самим почав носити вищезазначені предмети при собі без передбаченого законом дозволу.

18.11.2017 року близько о 12:00 год., ОСОБА_7 знаходячись в місті Дніпро, біля будинку №112 по вулиці Миколи Руденка, вживав спиртний напій «пиво» та був зупинений працівниками поліції ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та відносно останнього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, склад якого передбачений ч. 2 ст. 178 КУпАП.

У ході бесіди з працівниками поліції ВКП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 повідомив, що має при собі заборонені предмети. 18.11.2017, в період з 12:20 по 12:40 год. ОСОБА_7 , знаходячись в м. Дніпро, біля будинку №112 по вулиці Миколи Руденка, добровільно видав слідчому слідчо-оперативної групи Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у присутності двох понятих гранату РГД- 5 з маркування 1-Т та запал до неї типу УЗРГМ з маркуванням 19-87УЗРГМ-2583. Вказані предмети, а саме: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини тротил, споряджений корпус ручної, осколкової, наступальної гранати РГД-5, - відноситься до категорії вибухових речовин; уніфікований запал типу УЗРГМ-2, - відноситься до категорії боєприпасів. Споряджений корпус, ручної, осколкової, наступальної гранати РГД-5 та уніфікований запал типу УЗРГМ- 2, який безперешкодно з`єднуються між собою різьбовим з`єднанням утворюючи осколкову гранату РГД-5, промислового виготовлення, - відноситься до категорії боєприпасів, є протипіхотною осколковою ручною гранатою дистанційної дії, наступального типу.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в обґрунтування звільнення ОСОБА_7 від реального відбування покарання, віднесено наявність у останнього тяжких захворювань, обставини скоєння кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до скоєного злочину.

На думку прокурора, підхід до визнання вказаних обставин такими, що пом`якшують покарання є формальними, оскільки судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого та не враховано, що обвинувачений знайшов та привласнив гранату із запалом до неї під час дії строку умовно-дострокового звільнення.

Так, ОСОБА_7 будучи неодноразово судимим, зокрема 28.10.2016 року на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року звільнений з Софіївської виправної колонії Дніпропетровської області № 45 за ст. 81 КК України на 1 рік 16 днів, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин. У невстановлений слідством час, приблизно на початку листопада 2017 року, тобто під час відбуття покарання, ОСОБА_7 , перебуваючи на житловому масиві Північний, біля ринку Локомотив у м. Дніпро, знайшов предмет схожий на гранату РГД-5 з маркування 1-Т та запал до неї типу УЗРГМ з маркуванням 19-87УЗРГМ-2583, після чого останній незаконно переніс вказані предмети до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та залишив там до 18.11.2017 року. Таким чином, привласнив дані предмети та став зберігати за місцем свого мешкання без передбаченого законом дозволу. А 18.11.2017 року, тобто після спливу 12 днів з моменту закінчення строку умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_7 , в результаті розпивання пива у забороненому місці, порушуючи громадський порядок, був зупинений працівниками Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та відносно нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 178 КупАП. У ході бесіди з працівниками Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 повідомив, що має при собі заборонені предмети та добровільно видав слідчому слідчо-оперативної групи Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у присутності двох понятих гранату РГД-5 з маркуванням 1-Т та запал до неї типу УЗРГМ з маркуванням 19-87УЗРГМ-2583, які мав при собі.

Прокурор зазначає, що наступальна граната РГД-5 та уніфікований запал типу УЗРГМ-2, є бойовими припасами, які несуть в собі загрозу життю, здоров`ю, недоторканості та безпеці людей.

Крім того, прокурор зазначає, що при залишенні без змін міри покарання, яку призначено вироком суду, не реалізовуватиметься мета покарання, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, схильними до вчинення, які будуть усвідомлювати, що за скоєння подібних тяжких корисливих злочинів за відсутності у справі обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, вони можуть відбутись таким невиправдано м`яким покаранням.

При апеляційному розгляді прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 при апеляційному розгляді просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

Перевіряючи доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має ряд тяжких захворювань, характеризується позитивно, щиро розкаявся у скоєному.

Врахована також обставина, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції правильно відніс щире каяття, сприяння розкриттю злочину та наявність тяжких хвороб.

Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та наявність тяжких хвороб призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення без відбування покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості немає.

Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується, та з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Крім того, колегія суддів враховує і надану в суді апеляційної інстанції задовільну характеристику КЗО "Навчально-виховний комплекс №70", характеристики про те, що він протягом серпня 2018 року разом з двома чоловіками укладали тротуарну плитку та встановлювали паркан на дачній ділянці ОСОБА_10 , яка характеризувала його як добре підготовленого фахівця в даній сфері та талановитого виконроба, крім того в жовтні 2018 року він виконував роботи по укладці тротуарної плитки ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , який характеризував його як сумлінну та добропорядну людину.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. А у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Всі вищевказані обставини свідчать про те, що обвинувачений став на шлях виправлення та йому може бути призначене покарання із звільненням останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків не спростовують, оскільки обставини, на які посилається прокурор, були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку, достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбуванням ним покарання.

Апелянт не посилається на конкретні обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки відомостей про особу обвинуваченого, які колегія суддів, не погоджуючись з прокурором, вважає такими, що враховані судом першої інстанції достатньою мірою.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4