Справа № 591/1436/19
Провадження № 1-кс/591/1322/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В :

До Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою звернувся ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), яку підтримав та мотивував тим, що 25 лютого 2019 року він звернувся до органів прокуратури з заявою про вчинений на його думку злочин працівником служби у справах дітей Сумської міської ради, пов`язаний з неналежним вирішенням його звернення до цього органу від 21 листопада 2016 року. Оскільки відповідні відомості до ЄРДР внесені не були, тому просив зобов`язати уповноважену особу вчинити ці дій.
Представник прокуратури заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог.
Слідчий суддя, вивчивши надані сторонами матеріали, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не спростовано сторонами, що 25 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Сумської місцевої прокуратури з заявою про вчинений на його думку злочин працівником служби у справах дітей Сумської міської ради, пов`язаний з неналежним вирішенням його звернення до цього органу від 21 листопада 2016 року.
Відомості по заяві ОСОБА_3 до ЄРДР внесені не були, про що свідчить лист прокуратури, яким було фактично відмовлено у вчиненні зазначених дій.
В контексті ч. 4 ст. 214 КПК України, суд вважає, що дії прокуратури відповідали вимогам закону, оскільки заява ОСОБА_3 була прийнята та зареєстрована в цій установі, чого також не спростували сторони.
Ст. 214 КПК України та пп. 1 п. 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139, передбачено обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.
Зі змісту цих норм випливає, що відомості, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, повинні наводитись заявником саме в заяві, з якою він звернувся до правоохоронних органів і відсутність наведених даних в такому зверненні в контексті вказаних норм закону може вказувати на відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Відтак, суд, вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для внесення даних до ЄРДР (а отже про наявність або відсутність підстав для задоволення скарги), повинен робити такі висновки саме з дослідження заяви особи про вчинений на його думку злочин.
З дослідженого судом звернення ОСОБА_3 вбачається те, що хоча його заявник і вважає заявою про злочин, проте в ньому відсутнє наведення достатніх ознак вчинення працівником наведеної ним установи кримінального правопорушення як такового, тим більше в контексті норм ст.ст. 149, 161, 367 КК України, на які посилається заявник. Зокрема, в ньому взагалі не наведено дій чи бездіяльності службовця, що могли б свідчити про вчинення ним злочину, а наводяться обставини виконання ним своїх безпосередніх обов`язків, пов`язаних з вирішенням зверненням особи.

Заява ОСОБА_3 не є заявою про вчинений злочин, оскільки вона носить узагальнений характер, викладена в формі необґрунтованих та невмотивованих припущень заявника (про що він сам і зазначає в ній), ґрунтується на його безпідставних власних міркуваннях та не містить наведення об`єктивної сторони діянь, кваліфікованих заявником за наведеними статтями, а сам по собі факт вчинення певної дії (прийняття рішення), з якою не погоджується сторона, не може слугувати підставою для внесення даних до ЄРДР, оскільки це є безпосереднім предметом його професійної діяльності.

Іншими словами, заявником не наводяться в заяві обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а зазначаються дії, які він вважає неправомірними, тобто на думку суду вказане звернення є фактичною незгодою заявника з діями (рішеннями) працівника Сумської міської ради, оскаржити які у встановленому законом порядку він не позбавлений можливості, як і вирішити спір з матір`ю дитини щодо прав та обов`язків на неї, без наведення в заяві достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вони (дії службової особи) є злочинними.

Ч. 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на бездіяльність відповідної службової особи, може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також за відсутності наведених в заяві скаржника достатніх даних, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, на думку суду прокуратурою обґрунтовано по зазначеному зверненню ОСОБА_3 не були внесені відомості до ЄРДР.
Інші обставини, наведені в скарзі заявника не доводять його вимог щодо необхідності внесення даних до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст дослідженого в судовому засіданні звернення та наданих сторонами матеріалів.

Таким чином, з поданої ОСОБА_3 скарги та матеріалів не вбачається, а в судовому засіданні так і не було встановлено наявності достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а тому скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Сумської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, по заяві від 25 лютого 2019 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1