ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/505/19 Справа № 176/2442/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_6 знаходиться з 05.11.2008 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався. З 22.03.2009 року продовжує відбувати покарання в Жовтоводській ВК №26. З цього часу відбування покарання, а саме за період з 2012 по 2016 рік включно характеризується незмінно негативно, має 5 стягнень, 2 з яких суворі, а саме 06.09.2014 року поміщений до дисциплінарного ізолятора за відмову від прибирання та 29.09.2016 року поміщений до приміщення камерного типу на 1 місяць за зберігання заборонених речей, має 6 заохочень. ОСОБА_6 був працевлаштований на виробництві установи різноробочим, на даний час не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою колонії.
Заохочення до ОСОБА_6 були застосовані за виконання робіт з благоустрою установи у вигляді подяки - 31.05.2016 року, а після того на протязі 2016 року було застосовано 2 стягнення, одне з яких суворе у вигляді поміщення до ПКТ на 1 місяць, в подальшому до засудженого були застосовані 5 заохочень в короткий проміжок часу протягом останнього року.
У період відбуття покарання в період з 2012 по 2014 роки засуджений вперто не бажав ставати на шлях виправлення за що на останнього 3 рази було накладено стягнення, після того на початку 2016 року з метою стимулювання його поведінки ОСОБА_6 отримав одне заохочення та впродовж декількох місяців отримав ще 2 стягнення за різноманітні порушення, після чого за рік перед зверненням отримав п`ять заохочень.
З часу відбування покарання у ОСОБА_6 відбувалися прояви як негативної так і позитивної поведінки. Втім, наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_6 на протязі всього періоду відбування покарання, які чередувались одне за одним (стягнення-заохочення-стягнення), та останні заохочення застосовані на протязі останнього попереднього року до звернення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_6 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.
Згідно попередніх характеристик, що маються в особовій справі від 18.05.2015 року, від 06.07.2016 року, від 03.02.2017 року, від 21.07.2017 року, 12.04.2018 року (ч. 2 т.1 ос. спр. арк. 67, 74, 102, 107, 114) засуджений ОСОБА_6 за весь час перебування в установі як особистість характеризувався переважно посередньо, а не задовільно чи добре. Лише за останній коротко-тривалий період згідно останньої характеристики від 11.10.2018 року характеризується позитивно.
За цих обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого ОСОБА_6 , який являється засудженим і відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, які наведені вище, не дають можливим суду дійти однозначного висновку про те, що останній дійсно став на шлях виправлення і, таким чином, не вбачається достатніх підстав для задоволення даного клопотання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати відносно нього положення ст. 82 КК України та замінити невідбуту частини покарання більш м`яким.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 26.03.2009 року працював в промисловій зоні установи. В квітні 2009 року за станом здоров`я був етапований в обласну лікарню Херсонської області з діагнозом остеомиелит челюсти, де отримав 3 групу інвалідності, по-життєво. В червні 2009 року, знову прибув до Жовтоводської виправної колонії № 26 і продовжив працювати на виробництві установи до липня 2015 року без вихідних днів з 08 год. 00 хв. до 01 год. 00 хв. ночі, без будь-якої оплати праці.
За весь час відбування покарання має 4 стягнення та 6 заохочень за період з 2012 року по 2014 рік, з яких одне стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора за відмову від прибирання.
В 2015 році за станом здоров`я був переведений в обслуговуючий персонал виправної колонії відділ №1 електриком.
В 2016 році у нього було одне стягнення за предмет для нарізання продуктів у вигляді переведення до приміщення камерного типу, після чого у нього було 5 заохочень, одне з яких від начальника установи.
08 листопада 2018 року засуджений прийшов до представника установи - психолога ОСОБА_8 розписатися в повідомленні про те, що 09 листопада 2018 року відбудеться судове засідання щодо застосування відносно нього ст. 82 КК України, де останній йому повідомив, що б він написав заяву про розгляд справи без його участі та без проведення відеоконференції, інакше судові засідання будуть постійно відкладати на невизначений час. Йому прийшлося написати цю заяву, але як йому стало відомо, психолог ОСОБА_8 представив його негативно за наказом начальника установи через те, що на його місці нікому працювати.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції застосував відносно нього застарілий варіант Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року, а не більш нову постанову Кабінету Міністрів України № 429 від 01.04.2004 року, де вказано, що відсутнє визначення обставин, на підставі яких дозволяється прийняти відмову про винесення подання відносно ст. 81, 82 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з матеріалів особової справи засудженого, характеристик в особовій справі на засудженого, матеріалів про стягнення і заохочення, в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_6 знаходиться з 05.11.2008 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався. З 22.03.2009 року продовжує відбувати покарання в Жовтоводській ВК № 26.
За час відбування покарання, а саме в період з 2012 по 2016 рік включно засуджений ОСОБА_6 характеризується незмінно негативно, має 5 стягнень, 2 з яких суворі, а саме 06.09.2014 року поміщений до дисциплінарного ізолятора за відмову від прибирання та 29.09.2016 року поміщений до приміщення камерного типу на 1 місяць за зберігання заборонених речей, має 6 заохочень.
Заохочення до ОСОБА_6 були застосовані за виконання робіт з благоустрою установи у вигляді подяки - 31.05.2016 року, після чого на протязі 2016 року було застосовано 2 стягнення, одне з яких суворе у вигляді поміщення до ПКТ на 1 місяць, в подальшому до засудженого були застосовані 5 заохочень в короткий проміжок часу протягом останнього року.
Судом першої інстанції також встановлено, що у період відбуття покарання в період з 2012 по 2014 роки засуджений вперто не бажав ставати на шлях виправлення, за що на останнього 3 рази було накладено стягнення, після чого на початку 2016 року з метою стимулювання його поведінки ОСОБА_6 отримав одне заохочення та впродовж декількох місяців отримав ще 2 стягнення за різноманітні порушення, після чого за рік перед зверненням отримав п`ять заохочень.
Судом першої інстанції враховано, що за час відбування покарання у ОСОБА_6 відбувалися прояви як негативної, так і позитивної поведінки. Проте, наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_6 на протязі всього періоду відбування покарання, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_6 змінився та став на шлях виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з 2012 року по 2016 рік має шість заохочень не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону являються безпідставними, як і його твердження, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання засудженого на те, що йому довелося написати заяву про розгляд справи без його участі та без проведення судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього до суду апеляційної інстанції засудженим не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4