Справа № 192/14/19
Провадження № 1-в/201/273/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зарахування до призначеного останньому вироками суду покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII), -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, про зарахування до призначеного останньому вироками суду покарання строку його попереднього ув`язнення під час перебування у слідчому ізоляторі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, при цьому засуджений, а також представник виправної колонії просили суд проводити розгляд справи без їх участі, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання останніх не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього документи, суд приходить до таких правових висновків.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків, суд визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено з матеріалів долучених до цього клопотання, ОСОБА_4 був засуджений:

- вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі, при цьому останньому було зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 липня 2017 року. Вирок від 10 серпня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 набрав законної сили 19 вересня 2017 року;

- вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років та дев`яти місяців позбавлення волі, при цьому останньому було зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 липня 2017 року. Вирок від 19 вересня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 набрав законної сили 27 жовтня 2017 року;

- вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років та восьми місяців позбавлення волі, при цьому останньому було зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 липня 2017 року та залишено до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2018 року вирок від 12 жовтня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову було скасовано, а в іншій частині залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з вимогами ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1). Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі (ч. 2). Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4).

Частиною ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена обов`язковість судових рішень, зокрема висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Згідно правових висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17) встановлено, що положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, при цьому, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків редакції Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Враховуючи, що відповідно до вироків від 10 серпня 2017 року, 19 вересня 2017 року та 12 жовтня 2017 року інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення були вчинені ним до 20 червня 2017 року, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, з урахуванням положень ст.ст. 4 і 5 КК України, застосуванню підлягають положення частини 5 статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», якою передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому, у строк попереднього ув`язнення включається строк , передбачений пунктом «в» зазначеної частини статті, зокрема тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

В той же час, захисник ОСОБА_3 просить зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, яким він вважає строк залишення останнього у слідчому ізоляторі після набрання вищевказаними вироками суду законної сили для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Однак, суд вважає в цій частині подане клопотання таким, що не ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального закону та не узгоджується із положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», оскільки після ухвалення останнього за часом вироку від 12 жовтня 2017 року, який набрав законної сили 20 березня 2018 року, засуджений ОСОБА_4 вже почав відбувати покарання та щодо нього більше не обиралось запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише здійснювалось тимчасове переведення з виправної колонії до слідчого ізолятора для його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а не переведення такої особи в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, слід вважати, що засуджений ОСОБА_4 не перебував в умовах попереднього ув`язнення після набрання вироками стосовно нього законної сили, оскільки у строк попереднього ув`язнення, згідно абзацу четвертого частини 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, включається лише строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Таким чином в цій частині нових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень вказаного Закону судом не встановлено, у зв`язку із чим клопотання захисника про зарахування до покарання ще й строку залишення засудженого у слідчому ізоляторі для ознайомлення з матеріалами справи, задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд вважає, що до останнього за часом вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2017 року слід зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання, строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 17 липня 2017 року по день набрання вказаним вироком законної сили 20 березня 2018 року включно, відповідно до пункту «в» абзацу четвертого ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зарахування до призначеного останньому вироками суду покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) задовольнити частково.

За вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2017 року зарахувати ОСОБА_4 до строку відбування призначеного покарання, строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 17 липня 2017 року по день набрання вироком законної сили 20 березня 2018 року включно, відповідно до пункту «в» абзацу четвертого ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 в іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1