КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено частково клопотання заступника начальника управління з розслідування ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 клієнта ТОВ «Новіком Груп», рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 клієнта ТОВ «Батлер», №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_7 , рахунках №№ НОМЕР_12 , НОМЕР_13 клієнта ОСОБА_9 з забороною розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на зазначених рахунках за винятком операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету.
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати. Так, апелянт зазначає про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема адвокат ОСОБА_6 посилається на відсутність обґрунтованої підозри, оскільки, на думку останньої, надані суду матеріали, які нібито вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, є неналежними і недопустимими доказами. Крім того, представник зазначає, що юридичні особи, на грошові кошти яких накладено арешт, належать третім особам, що позбавляє можливості накладення арешту на належне їм майно з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення власників цього майна, а про постановлене судом рішення останнім стало відомо лише 24 вересня 2018 року, в звязку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та його представника, а копію постановленого судом рішення, як вбачається наданих суду матеріалів (а.с. 154), апелянтом було отримано 24 вересня 2018 року, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, як такий, що пропущено з поважних причин.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали вважає наступне.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001762 від 19 серпня 2015 року за ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 328, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 109 КК України.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 клієнта ТОВ «Новіком Груп», рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 клієнта ТОВ «Батлер», №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_7 , рахунках №№ НОМЕР_12 , НОМЕР_13 клієнта ОСОБА_9 з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди державі та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.

Так, у кримінальному провадженні № 0001762 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 328, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 209 КК України, а саме у вчиненні державної зради у формі шпигунства, розголошенні відомостей, що становлять державну таємницю, перевищенні службових повноважень, а також легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 відбулося у відповідності до вимог Глави 22 КПК України, а відтак останній набув статусу підозрюваного.

Санкції ч. 2 ст. 209 та ч. 1 ст. 111 КПК України передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що суд, у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Також слід зазначити, згідно доводів клопотання слідчого, реєстрація підприємств здійснювалася третіми особами на прохання ОСОБА_7 без мети зайняття фінансово-господарською діяльністю.

Для переведення безготівкових коштів у готівку ОСОБА_7 використовувалися рахунки фізичних та юридичних осіб: №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 клієнта ТОВ «Новіком Груп»; №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ТОВ «Батлер»; №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_7 ; №№ НОМЕР_12 , НОМЕР_13 клієнта ОСОБА_9 .

Надані суду матеріали містять достатньо підстав і підозр вважати, що грошові кошти, які містяться на зазначених банківських рахунках є предметом протиправних дій, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги представника адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами, сукупність яких містить достатньо відомостей які дають підстави вважати про ймовірну причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 328, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 209 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотанняпредставника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання заступника начальника управління з розслідування ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 клієнта ТОВ «Новіком Груп», рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 клієнта ТОВ «Батлер», №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_7 , рахунках №№ НОМЕР_12 , НОМЕР_13 клієнта ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/820/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1