В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014793 від 31.10.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южно-Курильск Сахалінської області, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, маючого на утриманні дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

05 жовтня 2017 року, у вечірній час доби, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 , перебували за адресою: АДРЕСА_3 , де помітили гаражне приміщення на даху якого знаходились особисті речі, які належать ОСОБА_8 , в цей момент у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна, що знаходилось на даху вищевказаного гаражного приміщення. Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, скориставшись сприятливою навколишньою обстановкою, будучи переконаними, що діють непомітно, розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, мав залізти на дах гаражного приміщення та діставати звідти майно і передавати його ОСОБА_3 , який в свою чергу знаходився біля гаража та складав отримане від ОСОБА_7 майно. Продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, направлених на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 таємно викрали з даху гаражного приміщення майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: комплект гуми, загальною вартістю близько 4 000 гривень, 4 стільця вартістю 700 грн., бензопилу, вартістю 1 500 гривень, після чого були затримані працівниками поліції.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся, та показав, що дійсно 05 жовтня 2017 року у вечірній час доби, він разом з товаришем ОСОБА_7 приїхали у гості до його дружини, повечеряли, між ним та дружиною сталася сварка в побуті, після чого він разом з ОСОБА_7 вирішили прогулятися та вийшли з квартири. Проходячи повз гаражний кооператив, побачили відкриті двері в одному з гаражних приміщень, після чого ОСОБА_7 проник у середину гаража, а він знаходився зовні, при цьому ОСОБА_7 почав передавати йому майно, яке знаходилося всередині гаража, а саме комплект гуми, стільці, бензопилу, сумки з речами, він в свою чергу складав зазначене майно на землю, після чого вони були затримані працівниками поліції. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, він їх не оспорює, жалкує, що так вчинив, усвідомлює всю протиправність своїх дій, щиро кається у скоєному.
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу місця події від 06.10.2017 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 02.09.2017 року; матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст.185 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, щиро розкаявся, вину визнав повністю.
Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає, за необхідне обрати ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючої обставини, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного, щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зокрема, враховує, що викрадене майно повернуто, оскільки було вчинено замах на крадіжку, тому суд дійшов до висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази: 4 автомобільних покришки, електронні ваги, сумка з інструментами, розкладний стіл, системний блок, сумка з черевиками, залишених на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_9 - залишити у його власності.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: