№ 207/3740/16-к
№ 1-кп/207/46/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 0001150 від 25.07.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Новосибірської області, Чулимського р-ну, с. Кузнецьке, громадянина України, який не працює, має професійно-технічну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-25.07.2014 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 185 КК України, покарання у вигляді штрафу 850 гривень, покарання не відбуте;
-12.09.2018 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 213 КК України, покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст. 75-76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком терміном 1 рік
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Повторно, 25.07.2016 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_4 знаходився на відкритій місцевості близько будинку № 16 по вул. Механізаторів у місті Кам`янське Дніпропетровської області, де побачив свою рідну сестру ОСОБА_6 , яка працювала на вказаній місцевості по випасу корів та мала с собою мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та, застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопивши її за шию, вирвав у неї з рук мобільний Р-970 ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого згідно судово-товарознавчоі експертизи № 4011-16 від 08.08.2016 року становить 443,00 грн.
Заволодівши викраденим, ОСОБА_4 з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, а його умисні дії виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого повторно.
Потерпіла ОСОБА_6 надала заяву про те, що примирилась із обвинуваченим та відмовляється від обвинувачення і просить закрити кримінальне провадження щодо ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу, а саме ч.1 п.7 кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку з тим, що потерпілий відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Заслухавши прокурора, який вважає, що відмова потерпілої не суперечить вимогам КПК України, обвинуваченого, який згоден на закриття кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ст.284 ч. 1 п.7 КПК України.

Згідно ст. 284 ч. 1 п.7 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частина 2 ст. 186 КК України відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Пункт 3 частини першої статті 477 виключено на підставі Закону № 2227-VIII від 06.12.2017. Цей Закон набирав чинності через рік з дня його опублікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.

Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.

Варіанти темпоральної дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст. 4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.

Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, відмова потерпілої від обвинувачення відповідає вимогам п. 7 ч. 1 ст.284 та ст. 477 КПК України і кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України слід закрити.

Керуючись п. 7 ч. 1ст. 284, 314, п. 3 ч. 1 ст.477 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження № 0001150 від 25.07.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1