справа № 691/341/16-к
провадження № 1-кп/691/17/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді ОСОБА_1

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_11 , 20.12.2015 року, близько 12.40 години, знаходячись біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_12 , чим спричинив останній перелом першого зуба верхньої щелепи зліва, крововилив слизової оболонки верхньої губи, які, відповідно до висновку експерта №135 від 04.02.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у скоєні вказаного кримінального правопорушення, в якому йому було повідомлено про підозру, не визнав та пояснив, що вони зі ОСОБА_12 розлучилися 23.08.2015 року. Він зібрався та поїхав до батьків. 01.09.2015 року він зателефонував до потерпілої та попросив, щоб вона віддала його речі, оскільки йому необхідно було виходити на роботу. Декілька разів вони розмовляли по телефону та домовлялись про зустріч, але вони не відбувались. Останнього разу вони домовились, що він приїде за речами 20.12.2015 року. З метою надання допомоги по перевезенню речей, він попросив ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 приїхати на своїх автомобілях та допомогти йому в цьому. 20.12.2015 року, біля 12.40 години, вони зустрілися на площі Миру та всі разом поїхали на вул. Гайдара, 7. По приїзду, він з ОСОБА_15 зайшли до двору, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з сином ОСОБА_16 залишились біля двору. Таку кількість знайомих, він взяв із собою з метою запобігання будь-яких провокацій зі сторони ОСОБА_12 і її родини та зі своєї сторони, а також щоб вони допомогли завантажити речі і, в разі виникнення будь-яких конфліктів, були свідками подій. В дворі знаходилась ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . ОСОБА_17 запитала, чому він приїхав та почала його ображати. Він покликав з будинку ОСОБА_12 , яка запросила його до кухні та запитала, що він хоче, на що він повідомив, що приїхав за речами, серед яких телевізор та тюнер. ОСОБА_12 не заперечувала і він пішов до кімнати ОСОБА_18 забирати телевізор. Коли від`єднував тюнер, ОСОБА_17 дала йому ляпас та вдарила в груди, сказавши, що телевізор і тюнер залишаться. Проте, він телевізор із тюнером виніс на подвір`я, де, разом із ОСОБА_15 завантажив до автомобіля. Після цього, він з хлопцями забирали речі з гаража, а ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ображали його і його нинішню дружину. На його думку, вони провокували, щоб він вдарив когось із них. Забравши запасні частини до автомобіля та інші речі, дублянку, яку винесла ОСОБА_17 з будинку, він пішов до вольєра, щоб забрати собаку. Коли зайшов до вольєру, ОСОБА_19 його закрила там і почала відрізком арматури бити по вольєру, з метою перешкодити йому забрати собаку. При цьому, один удар прийшовся йому по руці, коли він відкривав засов на вході до вольєру. ОСОБА_14 кричав ОСОБА_19 , щоб та зупинилась, а йому щоб він кинув собаку та їхав звідси. Проте, він забрав собаку та посадив її у свій автомобіль, при цьому, закривши передні та задні двері з правої сторони автомобіля. В цей час, ОСОБА_18 підбіг з лівої сторони автомобіля та витягнув ключі з замка запалювання. Коли він почав наближатися до ОСОБА_18 , останній перекинув ключі ОСОБА_12 і він побіг до неї, щоб забрати ключі. А та, в свою чергу, кинула ключі ОСОБА_17 , при цьому, на його думку, можливо навмисно, а можливо і ні, нанесла йому удар. Він побіг до ОСОБА_17 , яка знову перекинула ключі. І так три рази він був змушений бігати навколо автомобіля між ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . Коли останній раз підбіг до ОСОБА_17 та хотів підняти ключі, які вона не впіймала, вони вдарила його двома руками у груди, від чого він присів, відчувши біль та, відразу, отримав ще один удар по шиї. Забравши ключі, сів до автомобіля та поїхав. Інші хлопці залишались ще біля двору. За час спільного проживання, ОСОБА_12 та її родичі, з приводу його негативної поведінки в сім`ї, із заявами до правоохоронних органів не зверталась. Ціль цієї справи звільнити його з роботи. 20.12.2015 року ОСОБА_12 зверталася до відділу поліції з повідомленням про вчинений ним конфлікт. Слідчо-оперативна група, що виїжджала, тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не виявила та остання не зверталася до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінальної справи відносно нього. Того дня він не міг спричинити кому-небудь із учасників конфлікту тілесні ушкодження, оскільки менше ніж на 0,5 м ні до кого не підгодив. Пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 не правдиві. Він звертався з листами та з заявами до районного відділу освіти, районної адміністрації та до керівництва ліцею з повідомленням та з проханнями відчислити ОСОБА_18 з навчального закладу, оскільки останній також приймав участь в його побитті 20.12.2015 року. Щодо зуба ОСОБА_12 , то він, на протязі майже восьми років, був почорнілим, проте ОСОБА_12 його не лікувала, а зверталася до стоматологів з приводу лікування інших зубів. Цивільний позов не визнав.

В ході судового розгляду, судом були досліджені наступні докази, зокрема:

- показання потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що 24.08.2015 року вони з ОСОБА_11 розлучилися. Періодично він телефонував, що забере речі. Вона сказала, щоб приїздив 20.12.2015 року в 12.30 годині, вона була вдома. Він зайшов у хату у кімнату сина, забрав телевізор, шукав щось у її спальній кімнаті. Телевізор і тюнер відніс у автомобіль, допомагав ОСОБА_15 . Взагалі речі забирали вчотирьох, сина ОСОБА_14 вона не бачила. Вона вийшла з будинку, він з хлопцями почав виносити з гаража свої речі. Потім бігав по двору, хотів індиків забрати, потім порося. Вона пішла в хату та викликала поліцію. Коли вийшла з будинку, ОСОБА_11 вів собаку до автомобіля. Вона попросила, щоб він собаку не забирав, оскільки це був його подарунок її сину. ОСОБА_11 не реагував, вивів собаку і посадив у автомобіль. Син просив собаку не забирати і вийняв ключі із замка запалювання автомобіля ОСОБА_11 , а останній підбіг до нього та хотів вдарити. Вона закричала, щоб той не думав таке робити, і він не бив. Потім він підбіг до матері і хотів її вдарити. ОСОБА_14 крикнув ОСОБА_11 «Вова, схаменися! Це ж мати!». Мати перекинула ключі їй. Тоді ОСОБА_11 підбіг до неї та вдарив її. Як саме вона не пам`ятає. Ключі кидали по колу один раз. Вона закричала, що він їй зуба вибив і що вона викликала поліцію. ОСОБА_11 злякався, забрав ключі, вскочив у автомобіль, розвернувся і поїхав. Вона заплакала, а ОСОБА_15 стояв поряд і сказав, щоб вона не переживала, все приросте. Ключами вибити зуба не могли. Потім усі поїхали, крім ОСОБА_14 , який трохи порозмовляв з його матір`ю, оскільки знав її, та сказав, що якби знав, що все так буде, то не приїхали б сюди. Потім вона зателефонувала ОСОБА_20 та повідомила, що сталося, і той сказав, що «досить гратись» та щоб вона телефонувала на 102 і писала заяву. Потім приїхала поліція: ОСОБА_21 за кермом, заступник начальника та ОСОБА_22 , який зайшов і запитав, що сталося. Вона пояснила, у неї йшла кров. Він запропонував писати заяву. Вона сказала, що не може і заяву писала її матір. Слідом за ОСОБА_22 зайшов заступник начальника поліції і запитав, чи зареєстрований ОСОБА_23 , чому у свято вчинили сварку (день міліції) і зауважив, що теж свою тещу не любив. Після цього, вийшов з хати. Пояснення писала мати, вона не могла. На наступний день, близько 15.00 години, ОСОБА_11 зателефонував і сказав, що йому потрібно забрати документи. Вона сказала, щоб той приїхав, у 17.20 годин вона прийде з роботи і все віддасть. Дійсно, в зазначений час ОСОБА_11 приїхав на вулицю з дільничним інспектором та собакою. Вона зібрала його документи і винесла йому. При цьому, сказала, що сейф вона не може підняти. Він прийшов, забрав сейф, а потім віддав собаку. Через три дні вона була на роботі, а ОСОБА_11 приїхав та забрав собаку і на цьому все закінчилось. Коли, в понеділок, вона прийшла за направленням до експерта, то ні в прокуратурі, ні у відділенні поліції їй направлення не дали, направляючи один до одного. У вівторок 22.12.2015 року вона поїхала у м. Черкаси в обласну прокуратуру, де була вже о 09.00 годині. Там їй дали направлення і вона поїхала до експертів, які її направили до стоматологів. В стоматології (на її думку, це була обласна лікарня) їй завели картку, зробили знімок, оглянули два лікаря, склали висновок і знову направили до експертів, де вона їм всі ці документи віддала. На руки їй нічого не дали.

В той день, коли сталась ця подія, що в неї йшла кров, бачив також ОСОБА_22 , оскільки вона сиділа і тримала рушник біля рота. Вона ОСОБА_22 говорила, що в неї вибитий зуб, він це бачив. Він писав пояснення, але цього не написав, бо ОСОБА_11 його начальник. ОСОБА_22 не об`єктивно написав пояснення.

Зуб у неї був не хворий. З цим зубом до ОСОБА_24 вона не зверталася. Вона її знає, так як та проживала у цивільному шлюбі зі свідком по справі ОСОБА_15 , тому і довідку таку дала.

Щодо моральної шкоди, то в результаті неправомірних дій ОСОБА_11 , вона зазнала фізичного болю в зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням та після даних подій, вже на протязі трьох років, зазнає душевних страждань, оскільки ОСОБА_11 постійно, через спільних знайомих та сусідів, передає погрози в її сторону та членів родини. На її матір написав заяву, що вона його побила, мається кримінальна справа. Сину заважав здати ЗНО, надіславши неправдиві відомості про нього у різні інстанції. Людям у місті розповідав, яка вона погана людина.

Після подій, вона зуб вирвала, понесла матеріальні затрати. Вона казала ОСОБА_11 , щоб пішов з нею до лікаря та почув, які вона витрати несе. Але він сказав, що буде судитись з нею усе життя. Три роки він з неї знущається. Після отриманих ушкоджень, вона приймала заспокійливі та знеболюючі препарати, проте письмових доказів цього не має.

Цивільний позов, який вона подала 14.04.2016 року, підтримує в частині стягнення моральної шкоди у сумі 200000,00 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 13000,00 гривень;

- показання свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що ОСОБА_12 до неї зверталась останній раз 14.01.2013 року за допомогою у лікуванні зубів. Вона їй лікувала 37 й зуб це нижній кутній лівий зуб. Передні зуби вона їй не лікувала. Більше ОСОБА_12 до неї не зверталася. Її запис оздоровлена, означає, що скарг не було, інші зуби були здорові;

- показання свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що сім`ю ОСОБА_12 та ОСОБА_11 знає з 2002 року. Вдома в них він був лише 2-3 рази, коли надавав допомогу по будівництву. Вони просто сусіди. Щодо їх сімейного життя, він нічого не знає. За подію 20.12.2015 року знає зі слів ОСОБА_12 . Щодо тілесних ушкоджень сказати нічого не може. Очевидцем він не був. Він планував виїхати автомобілем з двору та поїхати у магазин, але, оскільки ОСОБА_11 з друзями зайняли місце навпроти його будинку, він пішов у магазин пішки. Він працює разом зі ОСОБА_12 і на другий день, на роботі, він цікавився у неї чи приїжджав ОСОБА_11 і вона повідомила, що приїжджав. А вже пізніше, через декілька днів, вона сказала, що ОСОБА_11 спричинив їй тілесні ушкодження, а саме пошкодив зуб. При спілкуванні зі ОСОБА_12 21.12.2015 року, він на тілесні ушкодження не звертав уваги. Остання на роботі розповідала про події не особисто йому, а всім співробітникам. Чи був пошкоджений передній зуб у ОСОБА_12 , він не знає, уваги не звертав. Візуальних ознак тілесних ушкоджень не бачив і зуба пошкодженого також. Коли ОСОБА_12 все це розповідала, була схвильована;

- показання свідка ОСОБА_27 , яка пояснила, що ОСОБА_12 знає, оскільки та є її сусідкою. ОСОБА_11 теж знає. Про їхнє особисте життя їй нічого не відомо. Знає лише, що вони розлучалися. Ніколи в дворі у них не була. Щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , нічого не знає. При спілкуванні з останньою, ніяких тілесних ушкоджень не бачила, уваги не звертала;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона 9 років проживала разом зі своєю дочкою ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в одному будинку. ОСОБА_11 любив випити і у них склалися неприязні відносини. Коли зловживав спиртними напоями, брав до рук зброю та погрожував її застосувати, а зранку просив вибачення і так 9 років. 20.12.2015 року, близько опівдні, він приїхав до них додому. Вона поралась біля курей. Перед цим телефонував декілька разів і ОСОБА_12 йому сказала, щоб приїздив. Його речі стояли зібрані у гаражі. Він був неадекватний. З ним приїхали і інші хлопці на автомобілях. Були ОСОБА_15 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . ОСОБА_11 з хлопцями забрали речі з гаража. Потім, ОСОБА_11 відштовхнув ОСОБА_12 , яка стояла на вхідних дверях, та зайшов у будинок, де забрав телевізор та тюнер. Він виніс речі та поніс до машин, які стояли на вулиці. Потім ОСОБА_11 побіг і взяв собаку, яка була подарунком онукові. Собаку він посадив на сидіння у свою машину. Внук ОСОБА_18 витягнув ключі з машини ОСОБА_11 та кинув ОСОБА_12 . ОСОБА_11 побіг до ОСОБА_12 за ключами і правою рукою вдарив у зуби. У неї відразу пішла кров і ОСОБА_12 закричала, що він їй зуба вибив. ОСОБА_11 хотів малого вдарити. Ключі перекидали один одному. Поряд стояли всі, крім ОСОБА_13 , який стояв далі. Всі були «нанюхані чи наколоті». А тоді поїхали. ОСОБА_12 відразу зателефонувала ОСОБА_20 , який сказав, щоб вона писала заяву, а він надішле опергрупу. Приїхала опергрупа із заступником начальника поліції. Той запропонував надати ОСОБА_12 медичну допомогу, вони відповіли що не потрібно, і він поїхав. Всі події відбувалися на вулиці за двором. Всі все бачили. ОСОБА_14 син її однокласника. Сина ОСОБА_14 вона там не бачила. До цих подій, зуб був звичайний. На її погляд, всі були збуджені. Кров побігла після удару ОСОБА_11 . Вона пішла з зуба, губа теж була трохи роздерта зовні в місці удару. Він перебив ОСОБА_12 зуба, який ледь тримався. ОСОБА_20 на наступний день направив ОСОБА_11 миритися, але той приїхав і тільки нагрубив. ОСОБА_11 не один раз лікувався від алкогольної залежності. Як приїжджала опергрупа, складалися документи;

- показання свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він товаришує з ОСОБА_11 і знає, що він жив зі ОСОБА_12 . ОСОБА_11 попросив його перевезти речі від ОСОБА_12 , оскільки вони розлучилися. Після обіду, 20.12.2015 року, він його зустрів на площі і вони на автомобілях поїхали забирати речі. Коли приїхали, там ще були товариші ОСОБА_11 . Вони стояли надворі, а ОСОБА_11 зайшов на подвір`я, а потім до будинку забрати документи. Коли він зайшов у будинок, було чути лайку. З будинку ОСОБА_11 виніс телевізор і поклав у машину, а потім тюнер. Вони допомагали виносити колеса і шини з гаража. При цьому, була лайка та штовханина, ображали ОСОБА_11 . Він стояв на вулиці та грузив речі у свій автомобіль. В дворі і в гаражі була штовханина (в спину, в груди), лайка йшла за речі. Як перенесли усі речі, ОСОБА_11 пішов до вольєра забирати собаку. Сказав, що це він її купляв, взяв поводок та зайшов до вольєру. ОСОБА_12 закрила вольєр разом з ОСОБА_11 та собакою. ОСОБА_11 відкрився, вийшов і відвів собаку до свого автомобіля та посадив її на сидіння. Поки обходив автомобіль, ОСОБА_12 побігла з іншої сторони і вихопила ключі з замка. Почали кидатись ключами, а ОСОБА_11 бігав між ними, щоб забрати ключі. Ключі впали на землю. Коли ОСОБА_11 нахилився за ключами, ОСОБА_12 його штовхнула. Щоб ОСОБА_28 штовхала ОСОБА_11 , він не бачив. ОСОБА_11 піднявся, взяв ключі і все. Він поїхав першим. Там ще знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і дві людини батько та син. Його автомобіль стояв біля фіртки. Автомобіль ОСОБА_11 метрів за 7 позаду. Штовханину з ключами всі бачили. При ньому не було такого, що ОСОБА_11 штовхав ОСОБА_12 . ОСОБА_11 ображали ОСОБА_12 та її мати. ОСОБА_11 їх не ображав. Штовханина проходила тричі: біля гаража, біля вольєра і біля автомобіля. У ОСОБА_12 він не бачив ні крові, ні набряку. Пізніше він мав розмову зі ОСОБА_12 та її братом, які казали, що він говорить неправду. Ніяких погроз з їхнього боку не було;

- показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_12 знає навчалися в одній школі, з ОСОБА_11 знайомі. Того дня він знаходився у свого приятеля ОСОБА_15 , до якого зателефонував ОСОБА_11 і попросив перевезти речі. Він приїхав на пров. Ломоносова пізніше, оскільки заїжджав забрати сина, якого домовився підвезти. Там вже були ОСОБА_15 і ще один чоловік, прізвище якого він не пам`ятає. ОСОБА_11 він не бачив. Хлопці носили колеса і він також почав допомагати. Його син залишився сидіти у автомобілі. З гаража було чути сварку, він туди не заходив. Жінки ображали ОСОБА_11 , а той казав, що йому треба забрати свої речі. Жінки вибивали із рук ОСОБА_11 речі, його закрили у вольєрі і хлопець штрикав палицею. Собаку він забрав і посадив на переднє сидіння автомобіля. Син ОСОБА_12 , в цей час, прибіг до автомобіля та витягнув ключі, які потім перекинув ОСОБА_12 . І вони кидались ключами раз 5-6. Як впали ключі, ОСОБА_11 нагнувся, а ОСОБА_17 двома руками штовхнула його в груди, ОСОБА_12 раз шість дала ОСОБА_11 ляпасів, а син ОСОБА_12 ногою по сідницях. ОСОБА_11 впав від штовханини, на нього всі троє навалились. Провокувала все це мати ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_11 підвівся і відійшов на метр-два, ОСОБА_12 почала кричати, що її ОСОБА_11 вибив зуба. Потім засміялася і знову кричала про зуба. ОСОБА_11 забрав собаку і поїхав, потім хлопці, а потім і він, оскільки він ще розмовляв з матір`ю ОСОБА_12 , яка ображала ОСОБА_11 . З ключами події відбувалися на дорозі. Всі були присутні, а його син сидів у машині, в Інтернеті. Він стояв за 3-4 кроки від цих подій. Чи бачили всі присутні усю бійку, думає, що ні, оскільки відволікались. Думає, що його син бачив бійку частково;

- показання свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що ОСОБА_12 він не знає, а ОСОБА_11 бачив, як із ним зустрічався батько. Коли відбувались події, він не пам`ятає. Тоді він навчався в м. Біла Церква. Він попросив батька, щоб той завіз його до дівчини. Той погодився, та сказав, що перед цим вони заїдуть в одне місце на 20 хв. Вони приїхали на якусь вулицю, він залишився сидіти у автомобілі в Інтернеті, а батько вийшов. Сидів на передньому пасажирському сидінні. Що робив батько та що відбувалося навкруги, він не слідкував. Там було ще декілька автомобілів. Він тільки бачив як хлопець вийняв ключі з автомобіля, а далі - відволікся. А потім він бачив, що жінка вдарила ОСОБА_11 в груди, а той зігнувся, стоячи на ногах. Удар наносила старша жінка. Поруч, 1-2-3 метри знаходилась ще одна жінка і хлопець. Щоб ці двоє били ОСОБА_11 , він не бачив. Чи падав ОСОБА_11 , він не бачив. Все це відбувалося попереду їхнього автомобіля. Перед ним стояв автомобіль «Мерседес». Які інші автомобілі і як стояли, він не пам`ятає. Він бачив, що хлопець підійшов і щось узяв з автомобіля, а потім він вже від батька дізнався, що він вийняв ключі з автомобіля. Що робив ОСОБА_11 , він не бачив. Це відбувалося на вулиці метрів за 7-8 від нього. Це було давно, він не пам`ятає. Його до поліції, крім цього випадку, ніколи не викликали;

- показання свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що ОСОБА_12 знає з 2003 року, вони колеги по роботі. ОСОБА_11 знає візуально. Інколи ОСОБА_12 ділилася з нею про своє сімейне життя. Щодо того, як ОСОБА_11 забирав у неї речі, щось розповідала. Вона вийшла з відпустки, а ОСОБА_12 сказала, що з ОСОБА_11 не живе, бо він чи вдарив, чи вибив зуба. Це був грудень місяць. Якого саме числа вийшла з відпустки, не пам`ятає. Розповідала, що всі речі склала, а він не приїжджає забирати. Щоб якогось зуба не було, вона не бачила. По роботі вона спілкувалась зі ОСОБА_12 кожного дня, крім вихідних. Деталей щодо подій не знає. Пошкоджень на обличчі у ОСОБА_12 не бачила. На роботі ОСОБА_12 не груба, випадків бійки не було. Коли ОСОБА_12 їй розповідала, то вони були удвох, можливо ще хтось заходив чи виходив;

- показання свідка ОСОБА_30 , яка пояснила, що, з 2011 року, зі ОСОБА_12 вони колеги по роботі. ОСОБА_11 особисто не знає, знає тільки, що він був чоловіком ОСОБА_12 та працював у міліції. Знає, що вони проживали у цивільному шлюбі, а потім у них почались проблеми. Бачила, що вранці на роботі після цих подій, ОСОБА_12 була в сльозах. Розповідала, що ОСОБА_11 приїжджав, забирав речі. Колись розповідала, що вибив зуба. Чи то було коли він забирав речі, не пам`ятає. Видимих дефектів у ОСОБА_12 на обличчі не бачила. Коли була розповідь про зуб, не пам`ятає, може восени. Розповідала ОСОБА_12 це в кімнаті відпочинку на роботі. Як колега, ОСОБА_12 добра, не конфліктна, емоційна, відкрита;

- показання свідка ОСОБА_31 , яка пояснила, що ОСОБА_12 знає з дитинства, оскільки їхні батьки дружили. ОСОБА_11 знає. З приводу бійки, не знає нічого. Як розлучалися, не знає. Їй ніхто нічого не розповідав. Вона чула, що щось було, але сама ОСОБА_12 не скаржилася їй про це. Вона давала пояснення поліції, але не пам`ятає про що. Спілкувалася вона зі ОСОБА_12 нечасто, про своє життя остання не розповідала. Щодо хвороби зубів, не знає нічого;

- показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що подія відбувалася 20 грудня. Він з бабусею були у дворі. Він почув як загавкав собака і зайшов ОСОБА_11 , який сказав, що прийшов забирати речі. Він позвав маму, яка вийшла та сказала ОСОБА_11 , що його речі зібрані у гаражі. Проте, ОСОБА_11 зайшов у будинок і виніс звідти тюнер та телевізор, які заніс до автомобіля, а потім повернувся і пішов у гараж, звідки забрав речі. Речі виносили троє: ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Потім він пішов до собаки і її забрав (цю собаку ОСОБА_11 йому подарував). Він закривав ОСОБА_11 у вольєрі, але той відкрився і пішов із собакою. Мати - ОСОБА_12 дзвонила у поліцію. Собаку ОСОБА_11 посадив у автомобіль. В цей час вийшла мати і вони всі вийшли до автомобіля. Все відбувалося на вулиці. Вони не хотіли, щоб ОСОБА_11 забирав собаку. Він підійшов до автомобіля і витягнув ключі запалювання. ОСОБА_11 підбіг до нього та замахнувся, щоб вдарити. Він злякався і кинув ключі матері. Мати кинула ключі бабусі. ОСОБА_11 підбіг до матері і вдарив її в обличчя. Мати закричала: «Зуб!», схопилася за обличчя і він побачив, що в неї кров. ОСОБА_11 підбіг до бабусі, хотів її вдарити, але не вдарив. Біля двору стояли автомобілі, чи був хтось у них, він не бачив. За великим автомобілем інших свідків, крім названих, він не бачив. Автомобіль ОСОБА_11 стояв біля сусідів. Через великий автомобіль, не видно було, що відбувається. Конфлікт виник через собаку. Інші речі вони відділи йому добровільно. ОСОБА_11 жив із ними 9 років, пив, бився. Поліцію викликали того дня ще раніше, до удару, але вони не приїхали. Ключі перекидали тільки один раз. Мати і бабуся ОСОБА_11 не били і не ображали. ОСОБА_11 не падав, бігав за ключами, а потім взяв їх і втік. До цих подій зуб у матері пошкодженим не був;

- показання свідка ОСОБА_32 , яка пояснила, що вона при даній події не була і знає все зі слів. З ОСОБА_11 вони одружилися 13.01.2017 року. З 15.10.2015 року вони зустрічались. Вона знає, що він декілька разів збирався забирати речі. Поїхав з друзями. Потім вона дізналась, що там була колотнеча. У ОСОБА_11 боліли руки і синці були нібито вони його побили. Вона це все знає зі слів його матері, його та інших людей. Вони проживали окремо і в той день вона його не бачила, але розмовляла по телефону. Він розповідав, що його штовхали у груди, перекидали ключі. Хлопці ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 ) розповідали, що були шоковані. Можна було б розійтися без шоу. У ОСОБА_11 були сліди на руках і сідницях. Били всі. До кого прилітали ключі, той і бив. Закривали його у вольєрі і били палкою по руках, щоб він не міг відкрити. Проводилося внутрішнє (службове) розслідування. Його відсторонили, а потім він виграв суд і його поновили на посаді. В 2013 році, вони святкували день міліції і вона звернула увагу на зуби ОСОБА_12 , один був чорний. Який саме, вона не пам`ятає, наче знизу з правої сторони. Всі тоді говорили, що якби він вдарив ОСОБА_12 , то ушкодження були б більші. У ОСОБА_11 була печатка на пальці;

- показання свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 20.12.2015 року до нього зателефонувала ОСОБА_12 та повідомила, що ОСОБА_11 приїхав, забирає речі та наніс їй тілесні ушкодження. Він розпитав її, сказав зателефонувати на номер «102», дав вказівку виїхати опергрупі і взяв це на контроль. Він був на посаді начальника Городищенського ВП. Працівники виїхали, сказали, що нема ніяких тілесних ушкоджень. Але було роз`яснено, що це приватне обвинувачення і вона може «зняти побої». З ОСОБА_11 спілкувався, але нічого не пам`ятає. Тоді інспекція робила перевірку і матеріали направлялись у прокуратуру. По службі характеризується позитивно, а в побуті так вийшло. Під його керівництвом, до даного випадку, ОСОБА_11 працював два місяці. Чи були звернення ОСОБА_12 до поліції, він не знає. Він не пам`ятає, що було за результатами службового розслідування. В 2016 році ОСОБА_11 звільнили за результатами атестації;

- показання свідка ОСОБА_33 , який пояснив, що ОСОБА_11 знає, відносин ніяких. 20.12.2015 року він не пам`ятає, де перебував, але телефону з ним не було. Коли він взяв телефон, то побачив, що до нього телефонували і сестра ОСОБА_12 , і мати ОСОБА_17 близько 10 разів. Він зателефонував сестрі і вона повідомила, що приїжджав ОСОБА_11 забирати речі і її вдарив. Сказала, що не може розмовляти, оскільки в неї відбирають пояснення, мати за неї пише. Він ще порозпитував, оскільки треба було приймати рішення їхати в м. Городище чи ні. Він не приїхав, оскільки міг наробити недобрих речей. Він запитав чи є у сестри сліди побоїв і чи вона буде продовжувати цю справу, бо треба звертатись до експерта. Це була неділя. В понеділок сестра звернулась в м. Городище в прокуратуру і поліцію за направленням, але їй не надали. Він сказав, щоб вона їхала в м. Черкаси в обласну прокуратуру. Вона приїхала, він її зустрів на автовокзалі і вони автомобілем поїхали в обласну прокуратуру. Там спілкувалися з жінкою працівником прокуратури, яка вислухала та дала направлення. Вони поїхали в «Соснівку», зайшли разом до експертів. Вони їх направили в обласну лікарню в стоматологію (дали направлення). Сестра пішла до стоматології і вийшла вже зі знімком зуба і ще з якимись документами та вони знову поїхали до експертів, віддали всі документи. У неї був набряк верхньої губи, яка була пошкоджена зсередини та пошкоджений верхній зуб. Експертизу на руки не давали. Сестра розповідала, що ОСОБА_11 приїхав з товаришами забирати речі, був у знервованому стані, вдарив на вулиці один раз кулаком в обличчя. Все сталося через собаку, оскільки речі вже були зібрані. Цю собаку ОСОБА_11 подарував його племіннику. Раніше, при спілкуванні з сестрою, він пошкоджених зубів у неї не бачив і вона йому про це не говорила. ОСОБА_11 не раз бив сестру, але він про це дізнавався лише через 2-3 місяці. Йому про це не казали. Побиття були систематичні;

- показання свідка ОСОБА_34 , яка пояснила, що коли ОСОБА_11 забирав речі, вона близько не була. Вона спостерігала за цим із веранди. ОСОБА_11 грузив речі, потім вивів собаку і посадив у автомобіль. ОСОБА_18 хотів випустити собаку, ОСОБА_11 не дав. Тоді ОСОБА_18 витягнув ключі з машини і кинув ОСОБА_12 . ОСОБА_11 підбіг до ОСОБА_12 і, вона так зрозуміла, що він її вдарив. Ввечері ОСОБА_12 показувала, що в неї дуже хитався зуб і розказувала, що це зробив ОСОБА_11 . Було три автомобіля і мікроавтобус. Всі присутні бачили, що відбувалося;

- показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що ОСОБА_11 він знає давно, зараз спілкується і з ним і зі ОСОБА_12 . ОСОБА_11 попросив перевезти речі. Він приїхав на автомобілі, там був ОСОБА_11 та ще один хлопець. Вони перенесли речі в автомобіль. Були він, водій мікроавтобуса, ОСОБА_35 та ОСОБА_11 . Речі виносили спокійно, суперечки були в хаті. Потім ОСОБА_11 підійшов до вольєра, вони там сперечалися, але він забрав собаку і вкинув її у автомобіль. Малий ОСОБА_18 забрав ключі з автомобіля і вони кидали один одному. ОСОБА_11 забрав ключі, коли хтось із них їх не впіймав. Як кидалися ключами, вони штовхалися, били його по спині. Коли ОСОБА_11 нахилився за ключами, мати ОСОБА_12 його била руками по спині. ОСОБА_11 падав на коліна біля матері. ОСОБА_18 ображав ОСОБА_11 . До ОСОБА_12 . ОСОБА_11 підходив на метр і вона кинула ключі. Він не бачив, щоб ОСОБА_11 її бив. Крові він не бачив;

- показання свідка ОСОБА_36 , який пояснив, що з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просто знайомі, відносини нормальні. У них вдома був 2 чи 3 рази, лікував поросят, допомагав по господарству. Відносини тоді були хороші. Це було років три назад. На обличчі у ОСОБА_12 якихось вад не бачив. Один верхній зуб був чорний, з якої сторони, не пам`ятає. Про обставини конфлікту нічого не знає;

- показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що обвинуваченого знає, разом працювали. Не пам`ятає, який був день, але він перебував на чергуванні і в складі оперативно-слідчої групи виїжджав за місцем проживання ОСОБА_12 Повідомили, що ОСОБА_11 приїхав, забрав свої речі, у них виник конфлікт, вони сварилися, він свідком цього не був. В групі були ОСОБА_37 , ОСОБА_21 і він. Він відбирав пояснення у ОСОБА_12 . На обличчі тілесних ушкоджень не бачив. Він роз`яснював їй право звертатись із заявою до поліції. Вона була схвильована, але не говорила, що її щось турбує. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_12 говорила, що ОСОБА_11 її бив. Пояснення відбирав тільки він і у ОСОБА_12 , і у її матері. Слідчого не було. По приїзду пояснення віддав начальнику. На той час він виконував обов`язки дільничного інспектора, а ОСОБА_11 був його керівником. Йому не відомо, що ОСОБА_12 в цей же день зверталася з заявою до поліції;

- показання свідка ОСОБА_38 , який пояснив, що ОСОБА_11 знає, колись працювали. ОСОБА_12 знає, також колись працювали. 2,5 роки назад він святкував день народження куми та підвозив ОСОБА_12 у бар у с. Хлистунівка. Про конфлікт він чув. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не було. Під час святкування ОСОБА_12 сиділа справа від нього, бачив, що в неї спереду верхній зуб був чорний, вона ні на що не скаржилася. В міліції працював довго з батьком ОСОБА_11 , а потім з самим ОСОБА_11 6 років. На пенсії вже 7 років;

- показання свідка ОСОБА_39 , який пояснив, що ОСОБА_11 знає з хорошої сторони. Він, близько 10 років, жив у них на вулиці разом зі ОСОБА_12 , відносини сусідські. На рахунок того, що ОСОБА_11 вибив зуба ОСОБА_12 , то він бачив, що він чорний був ще років 2,5 тому. Очевидцем подій не був. На другий день був понятим при слідчому експерименті. За день до скандалу бачив ОСОБА_12 в барі. Бачив зуба до і після події, зуб був на місці і чорний. Дані події були в грудні 2015 року. Зуб був надбитий, сколотий вже років 2,5. Перед засіданням він перечитував свої пояснення, які йому дали обвинувачений та захисник;

- показання свідка ОСОБА_24 , яка пояснила, що ОСОБА_11 знає, як жителя м. Городище. ОСОБА_12 знає, бо та зверталася до неї за допомогою як до лікаря-стоматолога з гострим болем. Спілкувались декілька разів. Зверталась з приводу кутнього зуба. Також, вона бачила зуб уражений карієсом - перший вгорі зліва (середній карієс). Пігментація була. Вона не зверталася з приводу лікування цього зуба. Довідку видавала вона. ОСОБА_12 зверталася до неї в 2010 році;

- показання експерта ОСОБА_40 , який зазначив, що 22.12.2015 року він провів обстеження ОСОБА_12 , за результатами якого ним був складений акт судово-медичного дослідження (обстеження). На підставі вказаного акту, ним відносно отриманих ОСОБА_12 травм, були проведені дві експертизи. Коли ОСОБА_12 до нього звернулася, він направив її до Черкаської обласної стоматполіклініки, лікарі якої склали консультативний висновок, згідно якого у ОСОБА_12 мав місце травматичний перелом кореня першого зуба верхньої щелепи зліва. Травматичний характер це перелом кореня від травми. Це підтверджувалося набряком верхньої губи. Травматологічна дія це удар тупим предметом. Даних щодо карієсу не було. Якби був, то стоматолог зазначив у своєму висновку, що це карієсний зуб. Йому для акту обстеження надавався висновок спеціаліста та знімок зуба. Це була свіжа травма, до 4-5 днів, вона не міняє колір. Набряк зникає через 2-3 доби, а крововилив ще залишається. Це однокореневий зуб. Перелом кореня це втрата зуба. Зсередини зуб не можна переломити. Лунка заживає на протязі 6 днів і це є короткочасним розладом здоров`я. Направлення ОСОБА_12 до спеціаліста було зроблено на підставі відповідних законодавчих та внутрішніх нормативних актів, вся процедура була витримана;

- заява ОСОБА_12 про скоєний злочин ОСОБА_11 від 20.12.2015 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю потерпілої ОСОБА_12 , згідно якого остання розказала та показала як відбувались події біля будинку АДРЕСА_3 20.12.2015 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_18 , згідно якого останній розказав та показав як відбувались події біля будинку АДРЕСА_3 20.12.2015 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_17 , згідно якого остання розказала та показала як відбувались події біля будинку АДРЕСА_3 20.12.2015 року;

- направлення № 17/1 6467 вих. 15 від 22.12.2015 року, видане слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_41 , згідно якого ОСОБА_12 була направлена в КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи»;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 2484 від 22.12.2015 року, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце ушкодження: перелом першого зуба верхньої щелепи зліва, крововилив слизової оболонки верхньої губи, які виникли від дії тупого предмета, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою та відносяться до категорій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- висновок експерта № 135 від 04.02.2016 року, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце: перелом першого зуба верхньої щелепи зліва, крововилив слизової оболонки верхньої губи, які виникли від дії тупого предмета, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою під час її судово-медичного огляду, тобто 20.12.2015 року, та відносяться до категорій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- висновок експерта № 204 від 10.02.2016 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження могли виникнути як за обставин, які вона вказала в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року, так і при обставинах, на які вказали ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в протоколах проведення слідчих експериментів від 13.01.2016 року.

Хоча обвинувачений ОСОБА_11 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнав, його вина підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні, доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 , експерта ОСОБА_40 ; письмовими доказами: заявою ОСОБА_12 про скоєний злочин ОСОБА_11 від 20.12.2015 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю потерпілої ОСОБА_12 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_18 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_17 ; актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 2484 від 22.12.2015 року; висновком експерта № 135 від 04.02.2016 року; висновком експерта № 204 від 10.02.2016 року, - які, кожен окремо та всі в своїй сукупності, повністю доводять причетність та винуватість ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині.

При цьому, суд, надаючи оцінку, наданим стороною обвинувачення та зібраним судом доказам, бере до уваги, що, на день вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_11 займав посаду начальника сектора Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП у Черкаській області, а тому мав вплив на працівників Городищенського ВП, які, в складі оперативно-слідчої групи, виїжджали за викликом потерпілої ОСОБА_12 20.12.2015 року на АДРЕСА_3 .

Зокрема, суд критично оцінює та не бере до уваги показання свідка ОСОБА_22 , в частині того, що потерпіла не мала зовнішніх ознак тілесних ушкоджень та не повідомляла його про спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_22 , 20.12.2015 року виїжджав на місце події та відбирав пояснення у ОСОБА_12 , будучи підлеглим ОСОБА_11 .

Зазначені показання ОСОБА_22 , в цій частині, також спростовуються показаннями свідка, на час події начальника Городищенського ВП ОСОБА_20 , який пояснив, що в телефонній розмові, яка відбулася між ним та ОСОБА_12 20.12.2015 року, безпосередньо після події, остання повідомляла йому, що ОСОБА_11 , в ході сварки, спричинив їй тілесні ушкодження.

Щодо показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були очевидцями події, суд вважає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, зазначені свідки є друзями та знайомими обвинуваченого ОСОБА_11 , яких, з його слів, він запросив для надання допомоги по перевезенню речей та, в разі виникнення будь-яких конфліктів, бути свідками подій, а тому, для суду є логічним те, що кожен з них, в своїх показах, запевнив суд про те, що ОСОБА_11 , під час сварки, не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а був сам побитий останньою та членами її родини.

При цьому, суд звертає увагу, що показання зазначених свідків щодо обставин справи, також не узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 . Зокрема, як розгортались події на вулиці біля будинку № 7 по вул. Гайдара у м. Городище та хто наносив удари обвинуваченому. Свідки у своїх показаннях оперують завченими, на думку суду, словосполученнями без визначення конкретних дій конкретними особами учасниками конфлікту. Щодо надання певних інструкцій стороною захисту свідкам перед їх допитом судом, в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_42 , який показав, що захисник та обвинувачений, перед судовим засіданням давали йому читати його пояснення, дані ним під час досудового розслідування.

В зв`язку з наведеним, суд показання зазначених свідків, в частині щодо подій, які відбулися 20.12.2015 року на вулиці Гайдара, біля будинку № 7, після того, як обвинувачений забрав собаку та посадив її у власний автомобіль, оцінює критично та не бере до уваги.

Також, суд не бере до уваги та критично оцінює показання свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_32 - в частині пігментації пошкодженого зуба в чорний колір, та свідка ОСОБА_24 - в частині ураження його карієсом, станом на 2010 рік, оскільки ці показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_25 , яка в 2013 році лікувала зуби ОСОБА_12 та, як лікар стоматолог, не виявила зазначеного свідками факту, та поясненнями експерта ОСОБА_43 та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 2484 від 22.12.2015 року, згідно яких перший зуб верхньої щелепи зліва у ОСОБА_12 карієсом уражений не був. Більш того, згідно пояснень експерта ОСОБА_43 та висновку експерта № 135 від 04.02.2016 року, було встановлено травматичний перелом зазначеного зуба, який виник від дії тупого предмета. В своєму висновку та в судовому засіданні, експерт ОСОБА_44 пояснив, що зсередини зуб не можна переломити, травматичний характер це перелом кореня від травми, а травматологічна дія це удар тупим предметом. Тобто, з наведеного вбачається, що навіть якби зуб був вражений карієсом, то, для того, щоб виник перелом кореня цього зуба, його необхідно було травмувати, шляхом удару. Зазначене повністю узгоджується з висновком експерта № 204 від 10.02.2016 року щодо обставин виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 .

Щодо свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_31 , то суд не бере їх показання до уваги, оскільки, будучи допитаними у судовому засіданні, вони зазначили, що їм нічого не відомо щодо досліджуваних судом обставин, а тому їхні показання ніякої доказової бази щодо обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не несуть і суд їх виключає з числа доказів в даному кримінальному провадженні.

Безпосередньо допитати свідка сторони обвинувачення ОСОБА_45 , який, будучи заступником начальника Городищенського ВП, 20.12.2015 року виїжджав на місце пригоди за викликом ОСОБА_12 , не виявилося можливим, оскільки стороною обвинувачення прибуття даного свідка у судове засідання не було забезпечено, як того вимагає ч. 3 ст. 23 КПК України, незважаючи на те, що суд всіляко сприяв стороні обвинувачення в цьому.

Щодо посилання сторони захисту на отримання потерпілою тілесних ушкоджень за інших обставин та, як наслідок, несвоєчасне звернення останньої до правоохоронних органів та до експертної установи, то суд, беручи до уваги, що подія відбулася в неділю 20.12.2015 року після обіду, вважає показання потерпілої в частині того, що в понеділок 21.12.2015 року вона зверталася до Городищенського ВП та прокуратури Городищенського району з метою отримання направлення до експерта для обстеження на наявність тілесних ушкоджень, проте, враховуючи, що до скоєння злочину був причетний діючий працівник поліції, отримала відмову, та тільки 22.12.2015 року, за порадою брата, звернулася до прокуратури Черкаської області, є щирими, логічними та підтвердженими іншими доказами наявними в справі, як то: показання свідка ОСОБА_33 , експерта ОСОБА_43 , направленням № 17/1 6467 вих. 15 від 22.12.2015 року, виданим слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури області ОСОБА_41 та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 2484 від 22.12.2015 року.

При цьому, суд вважає помилковими посилання сторони захисту, як на неналежні докази, на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_33 , які є близькими родичами потерпілої, оскільки покази останніх повністю узгоджуються між собою та із зібраними у справі доказами та не суперечать вимогам ст. 65 КПК України.

Суд, в силу приписів ч. 12 ст. 290 КПК України, не допускає, в якості доказу по справі, надану стороною захисту копію медичної карти, заповненої П/П ОСОБА_24 . Стоматологічний кабінет на ім`я ОСОБА_19 , згідно якої остання 17.04.2010 року зверталась за лікарською допомогою з приводу зубної болі 7 верхнього зуба зліва та, при цьому, був встановлений діагноз: хронічний середній карієс 1 верхнього зуба зліва, оскільки зазначений доказ, як вказав прокурор та не заперечувала сторона захисту, не був відкритий стороні обвинувачення, в порядку ст. 290 КПК України.

Ухвалюючи вирок, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 мало місце.

Оскільки, ОСОБА_11 , наніс умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи вид та розмір покарання, суд враховує:

- приписи ст. 50 КК України щодо того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів як засудженими, так і іншими особами;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним.

Керуючись вище наведеним, суд вважає, що покарання ОСОБА_11 слід призначити у межах установлених у санкції ч. 2 ст. 125 КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення (злочину), який законодавцем, згідно ст. 12 КК України, віднесений до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_11 вину у скоєному не визнав, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, його характеристику, думку потерпілої, дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_11 слід призначити покарання у виді арешту.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повність або частково чи відмовляє в ньому.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 про відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 200000,00 гривень, то, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру грошового відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з матеріалів справи та враховуючи пояснення потерпілої, суд вважає, що вона не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами те, що їй обвинуваченим спричинена моральна шкода, розумне, справедливе та виважене відшкодування якої, в грошовому еквіваленті, відповідало б сумі в 200000,00 гривень.

Таким чином, суд, беручи до уваги особу потерпілої, обставини справи, особу обвинуваченого, приходить до висновку, що грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень не відповідає принципам розумності та справедливості, характеру і обсягу страждань, яких зазнала потерпіла, а є значно завищеним та не підтвердженим належними доказами, а тому вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень 00 копійок.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Щодо процесуальних витрат, то відповідно до ст. 118 КПК України, вони, зокрема, складаються з витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги, в тому числі представника потерпілого та цивільного позивача несе, відповідно, потерпілий, цивільний позивач.

Згідно витягу із договору № б/н від 24.03.2016 року про надання адвокатом правової допомоги, предметом договору адвокат ОСОБА_9 прийняв на себе зобов`язання на представництво (захист) інтересів потерпілої ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000001 від 11.01.2016 року (в суді першої інстанції), відповідно до ст.ст. 55-58 КПК України з усіма правами представника (захисника) потерпілого в кримінальному провадженні.

В підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу, представник потерпілої ОСОБА_9 додав копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 24.03.2016 року, згідно якої потерпіла за надання адвокатом правової допомоги, сплатила останньому 13000,00 гривень. Оригінал даної квитанції був оглянутий у судовому засіданні.

За наведених вище обставин, суд не вбачає правових підстав на відшкодування потерпілій витрат на правову допомогу, надану їй представником в кримінальному процесі.

Згідно цивільного позову, позивач ОСОБА_12 , окрім інших вимог, просить стягнути з відповідача ОСОБА_11 на її користь судові витрати, вартість сплати правової допомоги адвоката у розмірі 13000,00 гривень.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Цивільний позивач ОСОБА_12 та її представник не надали суду детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням затраченого часу на їх виконання та вартості, які б в сумі склали 13000,00 гривень.

Враховуючи викладене, за відсутності належних доказів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до висновку про відмову у їх стягненні.

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, 20.12.2015 року.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України найбільш суворе покарання за скоєння вказаного злочину передбачає покарання до 2 років обмеження волі.

Згідно зі ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання.

Таким чином, вчинений ОСОБА_11 злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину та до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Матеріали справи не містять у собі відомостей про те, що строк давності, встановлений ст. 49 КК України будь-яким чином призупинявся або переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до поданого 25.01.2019 року клопотання, ОСОБА_11 просив дане кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України розглядати в порядку загального провадження, без застосування ст. 49 КК України та її наслідків.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять три роки і закінчилися у даному кримінальному провадженні 19.12.2018 року - до постановлення вироку відносно ОСОБА_11 .

Згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на закінчення строків давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, за відсутності його згоди на таке звільнення, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_11 лише від призначеного покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

До вступу вироку в законну силу, заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_11 не обирати.

Звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Відмовити ОСОБА_12 у стягненні процесуальних витрат.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1