Справа №216/2966/18
Провадження№1-кп/216/622/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 24.05.2018 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спе-ціальна, перебуває у цивільному шлюбі, раніше не судимого, військовослужбовця військові служби за контрактом Військо-вої частини НОМЕР_1 , на посаді механіка-водія розвідувального взводу розвідува-льної роти, у військовому званні старший солдат, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно наказу №110 від 06.10.2017 року командира Військової частини НОМЕР_1 , місце дислокації якої: АДРЕСА_2 , старший солдат ОСОБА_4 , зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія розвідувального взводу розвідувальної роти.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , проходячи службу на посаді механікаводія розвідувального взводу розвідувальної роти вказаної військової частини, у порушення вимог ст.ст.9,11,16,127-218 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-ХІV, ст.ст.1, ст.24 ч.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини для виконання обов`язків військової служби, 08 грудня 2017 року о 08.00 год., вчасно не з`явився на службу, без поважних причин, незаконно перебував поза її межамиґ. без поважних причиня. в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 15 травня 2018 року, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 . Доки, 15.05.2018 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, самостійно, з власної ініціативи з`явився до військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчинення вказаного проавопорушення.

Умисні дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.407 КК України, за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем військової служби за контрактом.

12.12.2018 року під час проведення підготовчого судового засідання прокурор просив долучити до матеріалів кримінального провадження угоду про визнання винуватості, укладену 11.12.2018 року, між прокурором військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності його захисника ОСОБА_5 , за умови якої за умови якої ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та він беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи ступінь та характер сприяння ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, з`явлення із зізнанням, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має статус учасника бойових дій, на час укладення угоди продовжує проходити військову службу, тобто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили, що у даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, та призначити ОСОБА_4 покарання, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 2 550 грн.

Підозрюваний розуміє, що наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному та касаційному порядку підозрюваному роз`яснені та зрозумілі.

Так, у відповідності до приписів частини 2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів (п.1 ч.4 ст.469 КПК України). Угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).

Під час підготовчого засідання обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно скоїв даний злочин. З прокурором уклав угоду про визнання винуватості, яку він підтримує та просить затвердити. Йому зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення: мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені КПК України йому зрозумілі, так само як і характер обвинувачення та вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просив суд затвердити угоду.

Прокурор ОСОБА_3 просить суд затвердити угоду про визнання винуватості з покаранням, яке визначено під час її укладання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , також просив суд про затвердження зазначеної угоди.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд дійшов висновку, що угода підлягає затвердженню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що угода укладена добровільно, без будь-якого примусу чи погроз; її умови не суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінально-процесуального кодексу України; правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена правильно; матеріалами кримінального провадженням доводяться фактичні обставини визнання винуватості обвинуваченого; обвинувачений підозрюється у вчинені злочину тяжкого злочину; обвинувачений раніше не судимий, характеризується за місцем проходження служби задовільно (том 1 а.с.24).

Жодної з підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, який уперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, на час укладення угоди продовжує проходити військову службу, задовільно характеризується за місцем служби, обставинами, які пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, має статус ветерана війни учасника бойових дій, та вважає сукупність пом`якшувальних обставин, такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, і вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, з призначенням іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного санкцією частини 4 статті 407 КК України, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 2 550 грн.

Вимог щодо відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст.374, 394, 474-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України, укладену 11.12.2018 року.

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.

В рамках зазначеного кримінального провадження захід забезпечення, не обирався.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1