СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

в складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна (грошових коштів) та скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000098 від 12.02.2018,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просить повернути їй грошові кошти в розмірі 27000 доларів США, 1900 Євро та 70000 грн, які були вилучені під час обшуку 22.06.2018, та в разі накладення арешту на них скасувати останній на підставі ст.ст.170-174 КПК України.

В обґрунтування посилається на те, що Головним управління Національної поліції в м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000258 від 13.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

22.06.2018 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва в квартирі, як зазначено в ухвалі, «за адресом фактичного проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 », було проведено обшук, під час якого серед іншого вилучено грошові кошти у вищенаведеному розмірі, які, за твердженням ОСОБА_3 , належать саме їй на праві власності, оскільки одержані нею відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_3 стверджує, що про зазначені обставини вона відразу повідомила прокурора, який проводив дану слідчу дію, проте в той момент вона не змогла це підтвердити, тому що не мала відповідної копії договору на місці.

ОСОБА_3 зазначає, що слідчий суддя надав дозвіл на обшук приміщення за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 виключно з метою відшукання та вилучення грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та які можуть бути використані для подальшої злочинної діяльності. В той же час, ОСОБА_3 не має жодного відношення до тих обставин, які є предметом досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження. А вилучені грошові кошти одержані не внаслідок вчинення злочину, а через продаж квартири самою ОСОБА_3 .

Звертала увагу на те, що судом не могло і не було досліджено походження грошових коштів і належність їх саме ОСОБА_3 , а всі висновки сторони обвинувачення з цього приводу вважала передчасними.

Більше того, ОСОБА_3 переконана, що вилучені грошові кошти мали статус тимчасово вилученого майна, оскільки, на її думку, в ухвалі на обшук приміщення не було чітко зазначено слідчим суддею саме яке майно підлягає відшуканню та вилученню в цій частині, тому це надало слідчому та прокурору під час обшуку доволі широкі повноваження на власний розсуд вилучати майно. ОСОБА_3 переконана, що слідчий/прокурор були зобов`язані звернутися до слідчого судді із відповідним клопотанням про накладення арешту на таке майно протягом 48 годин після такого вилучення, або негайно повернуто таке майно особі, у якої воно було вилучено.

Подальше накладення арешту на це майно, вважала, що мало на меті лише небажання повернути належне їй майно, яке не має жодного відношення до кримінального правопорушення, але аж ніяк не досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Акцентувала увагу на положеннях ст.41 Конституції України, яка гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

На обставинах, викладених в рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018, зокрема, на тому, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами України, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

ОСОБА_3 зазначає в клопотанні про те, що в практиці Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) напрацьовано три головних критерія, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном по принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме чи є втручання законним, чи переслідує воно «суспільний інтерес», чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не було додержано. Про те, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний із правом особи на «мирне володіння майном» зазначає ЄСПЛ в рішенні у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія».

Так, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний та надмірний тягар», стверджує ОСОБА_3 .

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

ОСОБА_3 зазначає, що розслідування злочину, вчиненого службовими особами підприємств, не має жодного відношення до грошових коштів, одержаних нею в результаті продажу квартири, що належали їй на праві приватної власності. Тим більше, такі грошові кошти не мають юридичного відношення до ОСОБА_4 .

Підсумовуючи зазначене, ОСОБА_3 переконана, що враховуючи те, що втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного (державного) інтересу, а також тієї обставини, що щодо неї ( ОСОБА_3 ) не ухвалювалось рішення про проведення обшуку в житлі, що належить їй на праві власності, майно має бути повернути їй, а в разі накладення в подальшому на нього арешту, він повинен бути скасований, оскільки накладений необґрунтовано та в перебуванні майна під арештом немає потреби.

Також ОСОБА_3 зазначила, що постановою прокуратури м. Києва від 27.06.2018 здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000258 від 13.03.2018 доручено Національному антикорупційному бюро України (далі - НАБУ). В подальшому воно було об`єднано із кримінальним провадженням №0000098 від 12.02.2018. Отже, клопотання подане в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000098 від 12.02.2018.

В судове засідання з розгляду поданого клопотання ОСОБА_3 не з`явилася. Її представник подав заяву про розгляд клопотання за їх відсутності, зазначив, що підтримує клопотання в повному обсязі з підстав, викладених вище.

Детектив НАБУ ОСОБА_5 подав слідчому судді документи досудового розслідування кримінального провадження №0000258 від 13.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, які об`єднані із кримінальним провадженням №0000098 від 12.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, з яких вбачається, що він заперечує проти поданого клопотання.

Так, зокрема, з протоколу огляду речей і документів від 06-17.07.2018, зокрема, телефона, який був вилучений у ОСОБА_4 під час ошуку 22.06.2018 за місцем її фактичного проживання за адресом: АДРЕСА_1 , вбачається, що інформація, яка в ньому міститься може мати відношення до обставин досудового розслідування кримінального провадження №0000098 від 12.02.2018.

Згідно із протоколом додаткового огляду речей (вищезазначеного телефону ОСОБА_4 ) від 11.09.2018 ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , вони разом проживають. Крім того, ОСОБА_4 веде з останньою спілкування щодо придбання продуктів харчування та сплати побутових дрібниць (комунальних послуг, Інтернету, побутової хімії).

Згідно із протоколом огляду речей від 05-10.07.2018, зокрема, блокноту та чорнових записів, які також були вилучені у ОСОБА_4 під час ошуку 22.06.2018, вони містять відмітки про суми, можливо, витрачених нею грошових коштів.

Детектив також долучає ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2018, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна, а саме вищезазначених грошових коштів, де слідчий суддя послався на те, що оскільки у відповідній ухвалі про дозвіл на обшук приміщення є згадка про можливість відшукання та вилучення «грошових коштів» навіть в широкому тлумаченні і щодо широкого кола осіб, зазначене майно в жодному разі не може бути тимчасово вилученим.

14.02.2019 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на вищезазначене майно на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки ОСОБА_4 , за місцем проживання якої вилучені грошові кошти, має статус підозрюваної в кримінальному провадженні. Резолютивна частина даної ухвали містить посилання на те, що арешт накладений на грошові кошти, які «належать» підозрюваній ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали клопотання та долучені детективом документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 18.06.2018 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні №0000258 від 13.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, надано дозвіл на обшук приміщення за адресом фактичного проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення, в тому числі, «грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та які можуть бути використані для подальшої злочинної діяльності».

22.06.2018 такий обшук було проведено, під час якого вилучено грошові кошти в сумі 27000 доларів США, 1900 Євро та 70000 грн, що підтверджено протоколом обшуку.

З матеріалів клопотання вбачається, що в подальшому кримінальне провадження №0000258 від 13.03.2018 було об`єднано із кримінальним провадженням №0000098 від 12.02.2018, досудове розслідування якого здійснюється детективами НАБУ.

25.07.2018 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України про повернення тимчасово вилученого майна, в якій слідчий суддя обмежився тим, що оскільки у вищенаведеній ухвалі про обшук квартири міститься посилання про можливість вилучення взагалі грошових коштів, то вилучені грошові кошти не є тимчасово вилученим майном. Будь-якої оцінки доводам ОСОБА_3 з приводу належності їй вилучених грошових коштів і відсутності в ухвалі про обшук приміщення дозволу на вилучення належного саме їй майна в даній ухвалі не наведено.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2017 ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримали 60000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Саме кошти від продажу цієї квартири, стверджує ОСОБА_3 , вона зберігала в квартирі, де проживала, і в якій було проведено обшук. Будь-які витрати в розмірі належних їй від продажу квартири грошових коштів вона не здійснювала.

В той же час, 14.02.2019 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні №0000098 від 12.02.2018 за підозрою, крім інших, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.364, ч.ч.1, 4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, за клопотанням детектива накладено арешт на вищезазначені грошові кошти, вилучені 22.06.2018 в квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 в розмірі 27000 доларів США, 1900 Євро та 70000 грн з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини такої ухвали детектив переконував слідчого суддю в тому, що грошові кошти належать на праві власності саме підозрюваній. Однак, ОСОБА_3 під час розгляду клопотання присутня не була. Так само, розгляд клопотання відбувся і без участі ОСОБА_4 , що, в свою чергу, позбавило можливості слідчого суддю заслухати думку іншої сторони.

Обставини, викладені в долучених детективом протоколах огляду, про які зазначено вище, свідчать про те, що дійсно між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (матір`ю та донькою) велось спілкування по телефону з приводу придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг та дрібних витрат, в той же час, зазначене не свідчить про перебування однієї на системному утриманні другої.

Слідчий суддя критично оцінює твердження детектива, що вилучені під час обшуку чорнові записи та відмітки в блокноті беззаперечно свідчать про те, що саме ці вилучені грошові кошти одержані та використовувались в ході вчинення кримінального правопорушення.

Поза розумним сумнівом неможна стверджувати про те, що грошові кошти, вилучені 22.06.2018 належать на праві власності підозрюваній ОСОБА_4 , оскільки доводи ОСОБА_3 про походження цих грошових коштів стороною обвинувачення не спростовані.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника, іншого володільця майна або представника юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреб або арешт накладений необґрунтовано.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 , - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на грошові кошти в сумі 27000 доларів США, 1900 Євро та 70000 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1