У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 396 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ст. 198 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень 3 роки позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання за цим вироком.

Стягнуто в рівних частках на користь держави з усіх засуджених даного кримінального провадження судові витрати за проведення експертиз в сумі 52171, 02 грн - по 8695, 17 грн з кожного.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року змінив лише в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання відносно інших засуджених. В решті вирок залишив без змін.
Як установив суд, на початку серпня 2016 року ОСОБА_5 , переслідуючи мету незаконного збагачення, організував злочинну групу, залучивши у якості виконавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою вчинення корисливих тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме розбійних нападів на ювелірні салони та магазини м. Новоград-Волинський Житомирської області.
ОСОБА_5 , діючи в межах розробленого ним злочинного плану, з метою безперешкодного прибуття до об`єкту вчинення нападу, а також подальшого швидкого залишення місця злочину, за допомогою мобільного телефону викликав раніше знайомого ОСОБА_4 на автомобілі марки «Мазда-626», державний номер НОМЕР_1 , який у свою чергу до початку скоєння злочину не був обізнаний про злочинний умисел членів організованої групи, вчинити розбійний напад.
Приблизно о 10 годині 45 хвилин 12 серпня 2016 року, на автомобілі під керуванням ОСОБА_4 , усі учасники організованої групи прибули на АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_5 , не повідомляючи про свої злочинні наміри, попросив ОСОБА_4 зачекати учасників злочинної групи, до їх повернення, а співучасникам сказав вийти та рухатися в напрямку ювелірного салону «Анна».
Під час вчинення розбійного нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, діючи в складі організованої злочинної групи, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи належним ФОП ОСОБА_10 майном у вигляді ювелірних виробів на загальну суму 1 166 628,00 грн, що станом на 2016 рік є особливо великим розміром.
З викраденим майном ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибігли до очікуючого їх автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , який тоді усвідомив вчинення ними щойно особливо тяжкого злочину та у свою чергу вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, яке на прохання ОСОБА_5 виразилось у переховуванні злочинців у своєму транспортному засобі, а також наданні послуг водія з метою швидкого зникнення членів організованої злочинної групи з місця вчинення злочину та доставки останніх у безпечне місце.
Продовжуючи свої умисні дії направлені на заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину ОСОБА_4 , у цей же день, на своєму автомобілі відвіз ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до міського джерела на вул. Ціолковського в м. Новоград-Волинський, що неподалік річки Смолка. Перебуваючи на вказаному місці ОСОБА_5 , повідомив ОСОБА_4 про обставини вчинення учасниками злочинної групи розбійного нападу на ювелірний салон «Анна», та запропонував йому прийняти участь у збуті викраденого майна.
ОСОБА_4 , переслідуючи мету особистого збагачення та усвідомлюючи, що ювелірні вироби із золота одержані злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяно погодився на пропозицію збути викрадене майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 12 серпня 2016 року ОСОБА_4 , зайшов до приміщення ломбарду та уклав договір надання фінансового кредиту без наміру повернення заставного майна. При цьому заставним майном виступили ювелірні вироби із золота, одержані злочинним шляхом, загальною оціночною вартістю ломбарду 13095, 50 грн.
Повернувшись до автомобіля, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 отримані грошові кошти для розподілу між учасниками організованої злочинної групи, і в цей же день отримав свою частку у сумі 2000 грн у якості винагороди за наданні ним послуги.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 виклав вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень лише в частині стягнення з нього в числі інших засуджених в рівних частинах на користь держави судових витрат за проведення експертиз. Вважає, що вирок суду в цій частині є незаконним у зв`язку з неправильністю застосування судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України, оскільки покладення судових витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, у справах публічного обвинувачення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 396, ст. 198 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку зі стягненням з нього в числі інших засуджених в рівних частинах на користь держави судових витрат за проведення експертиз є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 396, ст. 198 КК України.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що розслідування вчинених кримінальних правопорушень відносно засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювалось у одному провадженні, зазначені обвинувачення тісно пов`язані між собою, а судові витрати на залучення експертів для проведення судових молекулярно-генетичних експертиз № 10-401, №10-402, №10-400, №10-465, №10-467, №10-469, №10-476, судової трасологічної експертизи № 1/3580, судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2/1171, судової балістичної експертизи №1/3661, судової портретознавчої експертизи №1/24, на загальну суму 52171,02 грн, були здійсненні з метою встановлення осіб, що були причетні як до розбійного нападу так і осіб, які приховували особливо тяжкий злочин та зберігали, збували майно одержане злочинним шляхом.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що ухвалення судом обвинувального вироку зі звільненням від покарання не є підставою для звільнення засудженого від відшкодування процесуальних витрат на користь держави.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого, які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3