АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/117/19 Справа № 711/530/18 Категорія: ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0004408 за апеляційною скаргою прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Астхадзор Мартуницького району Вірменія, громадянка України, зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судима ,-

визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та виправдана у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складів вказаних злочинів.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати в сумі 2721,40 грн. компенсовано за рахунок Державного бюджету України.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 15.09.2015, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» за адресою: м. Черкаси, вул. В.Чорновола, 157, діючи умисно, цілеспрямовано, маючи на меті створити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для формування кадастрового номеру на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , підробила технічне завдання на розробку технічної документації від 15.09.2015, а саме: згідно висновку експерта №1/2231 від 26.09.2017 виконала підпис в графі «Підпис, ініціали та прізвище» після прізвища « ОСОБА_10 » від імені ОСОБА_10 для подальшого використання вказаного підробленого документа у власних цілях.

Такі діяння стороною обвинувачення ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією і який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Крім того, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення за те, що вона 15.09.2015, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» за адресою: м. Черкаси, вул. В.Чорновола, 157, діючи умисно, цілеспрямовано, повторно, маючи на меті створити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення кадастрового номеру на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , підробила акт прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015, а саме згідно висновку експерта №1/2231 від 26.09.2017 виконала підпис в графі «Громадянин» перед прізвищем « ОСОБА_10 » від імені ОСОБА_10 для подальшого використання вказаного підробленого документа у власних цілях.

Такі діяння стороною обвинувачення ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст. 358 КК України - як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 15.09.2015, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» за адресою: м. Черкаси, вул. В.Чорновола, 157, діючи умисно, цілеспрямовано, з метою створення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для формування кадастрового номеру на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , надала працівникові Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» завідомо підроблене технічне завдання на розробку технічної документації від 15.09.2015, в якому згідно висновку експерта №1/2231 від 26.09.2017 виконала підпис в графі «Підпис, ініціали та прізвище» після прізвища « ОСОБА_10 » від імені ОСОБА_10 .

Також, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 15.09.2015, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» за адресою: м. Черкаси, вул. В.Чорновола, 157, діючи умисно, цілеспрямовано, повторно, з метою створення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для формування кадастрового номеру на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , надала працівникові Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем» завідомо підроблений акт прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015, в якому згідно висновку експерта №1/2231 від 26.09.2017 виконала підпис в графі «громадянин» перед прізвищем « ОСОБА_10 » від імені ОСОБА_10 .

За такі діяння ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.4 ст. 358 КК України, як за використання завідомо підробленого документа.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні за ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складів вказаних злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання за ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць, за ч.4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування строком на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції докази проаналізував поверхово, однобічно, їм не надано належної оцінки, як кожному окремо, так і в сукупності. Також вважає, що місцевий суд поверхово підійшов до дослідження обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та побудував своє рішення лише на обґрунтуванні відсутності предметів злочинів, а саме: неналежності їх до офіційних документів. Крім того, суд, формально зазначивши у вироку зміст показань обвинуваченої ОСОБА_7 , не навів їх аналізу в сукупності з іншими доказами та не дав оцінки її свідченням щодо часткового визнання своєї вини. Також, взагалі не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , не відображено покази свідка ОСОБА_11 , та не надано належної оцінки технічній документації і висновку експерта № 1/2231 від 26.09.2017. За таких обставин місцевий суд побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_7 на неперевірених, необґрунтованих та невмотивованих доказах, акцентувавши увагу лише на неналежності, як на думку суду, підроблених документів до офіційних, фактично не оцінивши докази обвинувачення, не навівши достатнє їх обґрунтування в сукупності з іншими доказами та мотивів, з яких деякі з них було відкинуто.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила її задовольнити; думки обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважають вирок суду законним та обґрунтованим; за клопотанням прокурора провівши повторно судове слідство по кримінальному провадженню, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що районний суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 ..

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 обов`язкових ознак, які вказують на наявність складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме : відсутність у всіх інкримінованих епізодах предмету злочину офіційних документів, та не доведено фактів настання юридично значущих відомостей, які спричинили чи були здатними спричинити спотворені наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків як для самої обвинуваченої, так і для ОСОБА_10 або інших осіб.

Крім того, згідно положень справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень доводиться зібраними по справі доказами, а саме: показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 щодо часткового визнання своєї вини та підтвердження того, що вона власноручно поставила підписи в документах від імені ОСОБА_10 ; показаннями свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; технічною документацією; висновком експерта № 1/2231 від 26.09.2017, які надані суду.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що не доведено, що в діях обвинуваченої ОСОБА_7 наявні склади інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Так, допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 вину визнала частково та показала, що вона та ОСОБА_10 є власниками будинку по АДРЕСА_2 з частками відповідно 11/18 та 7/18 частин житлового будинку. Між нею та ОСОБА_10 була домовленість про продаж вказаного будинку, однак необхідно було оформити кадастровий номер земельної ділянки. Дане питання вони обговорювали між собою. ОСОБА_10 надав їй копію свого паспорта, гроші для оформлення земельних питань та просив їх оформити без нього через зайнятість на роботі. Разом з нею ОСОБА_10 не їздив в ДП «Укрспецзем». Вона дійсно підписала два документи за ОСОБА_10 .. В подальшому вона відмовилась продавати будинок, це не сподобалось ОСОБА_10 і він звернувся до правоохоронних органів зі скаргою на її дії.

Вказані показання обвинувачена ОСОБА_7 підтвердила в суді апеляційної інстанції та пояснила, що в 2015 році вона та ОСОБА_10 домовились про продаж будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , який належить їм у частинах, їй належить 2/3 частини, а ОСОБА_10 1/3. Для продажу необхідно було оформити технічну документацію на землю. Оскільки ОСОБА_10 був постійно зайнятий, питанням оформлення технічної документації займалась вона. Всі питання з оформлення обговорювались з ОСОБА_10 в телефонному режимі. Документи, які були необхідні від нього, ОСОБА_10 їй привозив. ОСОБА_10 усно доручав їй оформити документи від його імені, письмового доручення він не давав.

Коли вони продавали перший будинок, який залишився після смерті її чоловіка, як спадкове майно, то вона так же сама займалась оформленням документації і ні в кого не було ніяких претензій. Будинок по АДРЕСА_2 продавався протягом двох років, однак тих коштів, що за нього пропонували їй не вистачило б для придбання іншого житла, тому вона відмовилась від продажу будинку.

Коли була оформлена технічна документація на землю, то ОСОБА_10 з нею погодився. А в подальшому, коли вона відмовилась продавати будинок, зроблені документи вже не влаштовували ОСОБА_10 . Йому пропонували переробити документацію, він погодився, однак коли дізнався, що необхідно збирати підписи сусідів щодо визначення межових знаків та необхідно платити кошти, сказав, що цього робити не буде.Потім ОСОБА_10 звернувся до суду з цивільним позовом про виділення його частки будинку в натурі. На даний час ОСОБА_10 продає свою частину будинку.

Безпосередньо допитаний в суді першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що обвинувачена ОСОБА_7 - дружина його покійного батька. Він та ОСОБА_7 є власниками домоволодіння з відповідними частками. ОСОБА_7 займалась технічною документацією на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , оскільки це необхідно було для продажу будинку. Розмова про оформлення технічної документації між ними відбувалася, однак він не давав згоди ОСОБА_7 на право підпису на документах замість нього.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_10 пояснив, що в лютому 2017 року відкрилась спадщина його діда ОСОБА_12 , після відкриття спадщини він звернувся до суду з позовом про виділення його частки будинку в натурі по АДРЕСА_2 та визначення права користування земельною ділянкою. В судовому засіданні ОСОБА_7 подала кадастровий номер, де конфігурація земельної ділянки була змінена. Експертом було відмовлено у розподілі в натурі земельної ділянки, оскільки дані, зазначені в технічному паспорті та кадастровому плані, різняться між собою, і вони визначені так, що земельна ділянка може бути тільки в спільному користуванні.Про наявність технічної документації на землю йому стало відомо в суді при розгляді цивільної справи. Жодних доручень ОСОБА_7 на оформлення земельної ділянки він не давав.

Допитана в суді першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_7 за її чоловіка - ОСОБА_10 зробила підпис в документах на землю без його відома.

При цьому, на виконання ч. 3 ст. 404 КПК України в межах апеляційних вимог прокурора колегією суддів повторно досліджено технічну документацію та висновок експерта № 1/2231 від 26.09.2017.

Так, відповідно до даних технічної документації, а саме: технічного завдання від 15.09.2015 в графі «Затверджено» зазначено: ОСОБА_10 та наявний підпис, та акту прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015 в графі «Громадянин» перед прізвищем ОСОБА_10 наявний підпис.(т. 1 а.м. 44, 61)

Згідно висновку експерта № 1/2231 від 26.09.2017, підпис від імені ОСОБА_10 , в графі «Підпис, ініціали та прізвище» перед прізвищем « ОСОБА_10 » в технічному завданні на розробку технічної документації від 15 вересня 2015 року, та підпис від імені ОСОБА_7 , в графі «Громадянин» перед прізвищем « ОСОБА_10 » в акті прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15 вересня 2015 року - виконані ОСОБА_7 (а.с. 77-91).

Стаття 358 КК України передбачає відповідальність за підроблення офіційного документа, в тому числі - вчиненому повторно, та використання завідомо підробленого документа.

Предметом злочинів, передбачених ст. 358 КК України, є офіційний документ.

Відповідно примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у статтях 357 і 366 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноваженими (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Таким чином, офіційним є лише такий документ, який засвідчує факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини.

В ст. 55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 та в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказам Державного агентства України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зазначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в тому числі: завдання на складання технічної документації із землеустрою та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Аналізуючи вказані вимоги закону, а також нормативну базу для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що технічне завдання від 15.09.2015, який визначений стороною обвинувачення як офіційний документ, є ніщо інакше як документ, який визначає комплекс робіт, які має виконати виконавець (в даному випадку «Черкаська регіональна філія ДП «Укрспецзем») із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. При цьому, підпис ОСОБА_7 та підпис, який остання виконала замість ОСОБА_10 в графі «Затверджено» технічного завдання свідчать про факт схвалення, тобто визначення комплексу робіт при виготовленні виконавцем технічної документації.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що акт прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015 не є офіційним документом, оскільки він лише підтверджує фактичну передачу на зберігання межових знаків в кількості 10 шт., що закріплені на місцевості виконавцем, а саме на земельній ділянці площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, з об`єктивної сторони ст. 358 КК України підроблення офіційного документу полягає у перекрученні істини у цьому документі.

Як встановлено судом першої інстанції факт підписання технічного завдання від 15.09.2015 та акта прийому-передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015 ОСОБА_7 замість ОСОБА_10 учасниками судового провадження не оспорюється. Також, не оспрюється та визнається інформація, зазначена в даних документах як обвинуваченою ОСОБА_7 так і свідком ОСОБА_7 щодо місця знаходження об`єкта, а саме: земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_2 .

Факт підроблення обвинуваченою ОСОБА_7 підпису ОСОБА_10 в зазначених документах не створює юридично значимого характеру від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання суду першої інстанції щодо недоведеності стороною обвинувачення фактів настання юридично значущих відомостей, які спричинили чи були здатними спричинити спотворені наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та /або обов`язків як для самої обвинуваченої ОСОБА_7 , так і для ОСОБА_10 або інших осіб.

Також, колегія суддів вважає, що органом обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих їй злочинів, а саме того, що технічне завдання на розробку технічної документації від 15.09.2015 та акт прийому передачі на зберігання межових знаків від 15.09.2015 є офіційними документами, в розумінні поняття «офіційний документ», визначеного в примітці до ст. 358 КК України, а докази, які були покладені в основу доказування її винуватості, констатують той чи інший факт, але ніяк не доводять вчинення нею інкримінованих злочинів.

З врахуванням зазначеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування злочинів за недоведеністю наявності в її діях складів інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто висновки сторони обвинувачення не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах по справі, а сукупність зібраних доказів не є достатніми для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано аналізу показанням обвинуваченої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 щодо виконання підписів ОСОБА_7 від імені ОСОБА_10 , технічній документації та висновку експерта № 1/2231 від 26.09.2017 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також, за результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 22,94, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані докази, дав їм належну оцінку у вироку та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 складів інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких вона обвинувачувалася, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 червня 2018 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :