УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву Державної установи "Вінницька виправна колонія (№ 86)" про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької області надійшла заява Державної установи "Вінницька виправна колонія (№ 86)" про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року. Заява обґрунтована тим, що у резолютивній частині вироку зазначено, що початок строку відбування покарання засудженому слід обраховувати з 27 вересня 2015 року з урахуванням вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України, але судом чітко не вказано у якому співвідношенні проводити залік, а саме, чи слід зараховувати засудженому у строк призначеного покарання період тримання під вартою у співвідношенні день ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 вересня 2015 року до 4 лютого 2016 року.

В судовому засідані засуджений ОСОБА_4 просив розглянути заяву Державної установи "Вінницька виправна колонія (№ 86)" про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року та зараховувати йому у строк призначеного покарання період тримання під вартою у співвідношенні день ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 вересня 2015 року до 4 лютого 2016 року.

В судовому засідані прокурор Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 вважав заяву Державної установи "Вінницька виправна колонія (№ 86)" про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року обгрунтованою, просив роз`яснити вирок суду та зараховати у строк призначеного покарання ОСОБА_4 період тримання під вартою у співвідношенні день ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 вересня 2015 року до 4 лютого 2016 року.

В судове засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не з`явився, повідомлений у встановленому порядку про дату час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 26 лютого 2019 року, що відповідно до положень ч. 2 ст. 380 КПК України не перешкоджає розгляду даної заяви.

Дослідивши заяву, заслухавши думку прокурора, засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Встановлено, що вироком Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року, який набрав законної сили 4 лютого 2016 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначино йому покарання у виді семи років п`яти місяців позбавлення волі, та зазначено, що строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 00 год. 40 хв. 27 вересня 2015 року, з урахуванням вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до змісту вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 26 вересня 2015 року.
Згідно з даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27 вересня 2015 року, ОСОБА_4 було затримано о 00 год. 40 хв. 27 вересня 2015 року і з цього часу він утримувався під вартою.
Щодо законодавчого врегулювання питання застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, суд виходить з такого.
До 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
26 листопада 2015 року було прийнято Закон № 838-VIII. Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
21 червня 2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким повторно змінено ч. 5 ст. 72 КК України. Цю норму викладено в такій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Таким чином законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VIII.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України в зазначених вище редакціях передбачають різні правила зарахування попереднього ув`язнення: 1) під час призначення покарання у виді позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України; 2) під час призначення виду покарання, не вказаного в ч. 1 ст. 72 КК України.
Питання дії у часі закону про кримінальну відповідальність врегульоване статтями 4, 5 КК України. Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі (в т.ч. й закону про кримінальну відповідальність) дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною). Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності. Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності. Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення злочину згідно з ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).
Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).
Згідно з ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.
Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що "проміжний" закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з "наступним" ("наступними") законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.
Варіанти дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст. 4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.
Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Вжиті законодавцем словосполучення "інші кримінально-правові наслідки діяння", а також "поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином" охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину. "Іншими кримінально-правовими наслідками діяння" можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи. Перелік таких наслідків та аспектів кримінально-правового становища особи не є вичерпним і охоплює, зокрема, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. На необхідність такого широкого тлумачення вказують вжиті законодавцем слова "інші", "іншим чином" у статтях 4, 5 КК України.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є "іншим кримінально-правовим наслідком діяння" в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).
Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч. 2 ст. 5 КК України).
Суд звертає увагу, що порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання передбачений саме законом України про кримінальну відповідальність, а не будь-яким іншим (в тому числі кримінальним процесуальним законодавством). Так, ст. 72 КК України, норма якої застосовувалась під час ухвалення вироку, розміщена в розділі ХІ Загальної частини КК України під назвою "Призначення покарання". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Встановлене у ч. 5 ст. 72 КК України як в окремій структурній частині (нормі) закону про кримінальну відповідальність правило безпосередньо пов`язане з тим обсягом правообмежень, які особа зазнає у зв`язку із вчиненим злочином.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII "Про попереднє ув`язнення" таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Проте у ст. 72 КК України йдеться не про застосування попереднього ув`язнення як кримінального процесуального заходу, а про зарахування його строку у строк покарання. Таким чином, у зазначеній нормі КК України йдеться про визначення кінцевої тривалості покарання, яке особа повинна відбувати.
Зміни, що стосуються правил обчислення та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, впливають на кримінально-правове становище засудженої особи та на обсяг тих правообмежень, які становлять зміст призначеного судом покарання і застосовуються до засудженого, якому воно призначено. Внаслідок зміни цих правил у особи виникає право на зарахування більшої (чи, навпаки, меншої) кількості днів попереднього ув`язнення у строк покарання, яке їй потрібно реально відбувати. Зі свого боку це впливає на призначене покарання шляхом визначення його тривалості (на збільшення або зменшення такого строку відбування покарання) чи звільнення від його відбування, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, строки судимості та інші передбачені КК України кримінально-правові наслідки для особи.
Викладене підтверджує, що положення про правила складання покарань та зарахування попереднього ув`язнення, закріплені у ст. 72 КК України, є нормами матеріального кримінального права.
Зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його).
Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, суд враховує час вчинення особою діяння, як це визначено у частинах 2, 3 ст. 4 КК України, тобто застосовує правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону, та дійшов такого висновку. Якщо особа вчинила кримінальне правопорушення в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 374, 380 КПК України, на підставі Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, суд
УХВАЛИВ:

Заяву Державної установи "Вінницька виправна колонія (№ 86)" про роз`яснення вироку Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 , задовольнити.

Роз`яснити, що строк відбуття покарання, призначеного вироком Барського районного суду Вінницької області від 4 січня 2016 року, ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, а саме з 00 год. 40 хв. 27 вересня 2015 року, з урахуванням вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 27 лютого 2019 року.

Суддя