ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1093/19 Справа № 195/1710/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївське, Рибінського району, Ярославської області, Російська Федерація, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтись для реєстрації до органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
29.09.2018 року близько 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на кладовищі, розташованому поблизу с. Зоря, Томаківського району, Дніпропетровської обласні, переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могили в якій поховано ОСОБА_9 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, умисно, і корисливих мотивів, вчинив наругу над могилами витяг з землі елементи металевої лавки, яка була встановлена біля даної могили, а саме 2 металевих швелера довжиною по 1.1 метри кожний, загальною вартістю 458.94 грн., які належать ОСОБА_10 , заподіявши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись з вказаним вироком, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, резолютивну частину вироку привести у відповідність до вимог ст. 76 КК України в редакції Закону від 06.12.2017 № 2227-VIII, який набрав чинності 11.01.2019.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону, застосовано п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, в редакції Закону України № 1492 від 07.09.2016 року, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 297 КК України, розмір та міра призначеного покарання в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряються.
Разом з тим, розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
За змістом ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75-79 КК України у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначаються обов`язки, покладені на засудженого.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1 (періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації), п. 2 (повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання) ч. 1, п. 2 (не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації) ч. 2 ст. 76 КК України, але, відповідно до Закону України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до ст. 76 КК України, і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, встановлений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Судом першої інстанції не взято до уваги зазначені зміни до КК України та при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 на нього покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, в редакції Закону України № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в частині покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: