Справа № 144/430/18
Провадження №11-кп/801/96/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000054 від 12.02.2018р., за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.05.2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця c. Олександрівка Тростянецького району Вінницької області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із затвердженням угоди про примирення із потерпілим ОСОБА_7 та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначено іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; попросити публічного пробачення у потерпілого протягом тижня після закінчення кримінального провадження.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця c. Олександрівка Тростянецького району Вінницької області, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, має неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із затвердженням угоди про примирення із потерпілим ОСОБА_7 та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначено іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; попросити публічного пробачення у потерпілого протягом тижня після закінчення кримінального провадження.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в рівних долях на користь держави 2717 грн. 00 коп. витрат на залучення експертів для проведення експертиз.
Вирішено питання з речовими доказами.

З участю прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 01.02.2018 року приблизно о 23 год. 55 хв. в с. Олександрівка Тростянецького району Вінницької області запропонував ОСОБА_8 поїхати в с. Петрашівку Теплицького району Вінницької області і скоїти крадіжку трьох гладких котків, на що останній дав згоду. З метою реалізації злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, 12.02.2018 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 на належному останньому вантажному автомобілі «ЗІЛ-130» д.н.з. НОМЕР_1 приїхали в с. Петрашівку Теплицького району Вінницької області, де при в`їзді в село на відстані приблизно 100 метрів від домогосподарства по вул. Шкільна-13 побачили належні ОСОБА_7 три гладких котки моделі ЗКВГ-1,4, після чого ОСОБА_6 зачепив за форкоп їх автомобіля «ЗІЛ-130» д.н.з. НОМЕР_1 вказані три котки і вони з ОСОБА_8 поїхали в напрямку с. Глибочок Тростянецького району Вінницької області, таким чином таємно викравши належні ОСОБА_7 три гладких котки моделі ЗКВГ-1,4 вартістю 12570 грн. 00 коп., завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
04.04.2018 р. між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
04.04.2018 р. між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
За цими угодами сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України; обвинувачені завдану потерпілому шкоду повністю відшкодували.
Сторонами угод визначено узгоджене покарання, яке ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повинні понести за вчинений злочин, у виді обмеження волі на строк два роки, зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку вони не скоять нових злочинів та виконають обов`язки, передбачені ст.76 КК України, отримана згода обвинувачених на його призначення.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яким затверджено угоди про примирення між обвинуваченими та потерпілим змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, виключивши з резолютивної частини вироку вказівку щодо покладення на ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 76 КК, а саме попросити публічно пробачення у потерпілого протягом тижня після закінчення кримінального провадження. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції при затвердженні угод про примирення самостійно покладено на обвинувачених обов`язок, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України, тобто попросити пробачення у потерпілого протягом тижня після закінчення кримінального провадження, в той час як суд мав би покласти на них лише обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, таким чином, на його думку, суд першої інстанції вийшов за межі укладених угод. Крім того, апелянт вказує на те, що суд незаконно встановив термін виконання п. 1 ч. 2, ст. 76 КК України, що не передбачено законом України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просить постановити ухвалу, якою задовільнити апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду в межах апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог.
Істотних порушень вимог КПК, які були би підставою для скасування судового рішення у провадженні не встановлено, проте встановлені обставини для зміни вироку.
Як вбачається із вироку, судом першої інстанції затверджено угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , укладені 04.04.2018 року у кримінальному провадженні №0000054 та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення покарання. Відповідно до угод про примирення сторони погодилися призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк два роки із звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком один рік. Сторони домовились і про необхідність покладення на ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Частиною 2 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки, як, зокрема обов`язок попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України). На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно із роз`ясненнями, які викладені у п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», якщо суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції, переконавшись, що умови угод про примирення між потерпілим і обвинуваченими відповідають вимогам КПК України та КК України, визнав за необхідне затвердити дані угоди про примирення та призначити обвинуваченим визначене в угоді покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком. Разом з тим, затверджуючи угоди про примирення, районний суд додатково поклав на обвинувачених обов`язок, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України, що не узгоджується з умовами вказаних угод про примирення і водночас не є обов`язковим відповідно до вимог закону.
Таким чином, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції щодо покладення на ОСОБА_6 та ОСОБА_8 додаткового обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України, є помилковим.
Так само, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо незаконності встановлення судом терміну невиконання п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України, оскільки це не передбачено законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, Гайсинський районний суд Вінницької області, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 76 КК України), що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку, шляхом виключення із вироку вказівки щодо покладення обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовільнити.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.05.2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 змінити в частині покладення обов`язку відповідно до ст. 76 КК України.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку щодо покладення на ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме попросити публічно пробачення у потерпілого протягом тижня після закінчення кримінального провадження.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя: