Дата документу 21.03.2019 Справа № 333/2111/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/272/19
Єдиний унікальний № 333/2111/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у села Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.08.2005 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.11.2006 по відбуттю строку покарання;
- 25.01.2008 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.395 КК України до арешту строком 3 місяці. Звільнений 24.04.2008 по відбуттю строку покарання;
- 17.09.2009 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. Звільнений 16.09.2001 по відбуттю строку покарання;
- 27.02.2012 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі;
- 01.08.2012 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.390 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
- 24.04.2013 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 31.07.2014 по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишено запобіжний захід тримання під вартою.
Зараховано у строк покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 13.04.2018 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2018 .

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і повторно скоїв аналогічний злочин за таких обставин.
13.04.2018 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_9 знаходився біля ринку «Гурман люкс», розташованого на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна Площа, буд.1 разом із потерпілим ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_9 побачив в руках ОСОБА_10 мобільний телефон «Fly-OD2», він попрохав потерпілого подивитися цей телефон та отримав від останнього вказаний мобільний телефон.
Після цього, тримаючи в руках мобільний телефон потерпілого, ОСОБА_9 почув від ОСОБА_10 вимогу щодо повернення телефону. У цей момент у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою утримання у себе майна потерпілого та подолання можливого опору з його боку, ОСОБА_9 одночасно наніс ОСОБА_10 два удари обома руками у праву та ліву сторони голови, після чого відразу з викраденим телефоном покинув місце вчинення злочину.
Таким чином, ОСОБА_9 відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном, спричинивши при цьому своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 2000 гривень.
Зі змісту апеляційної скарги випливає, що обвинувачений вважає вирок суду першої інстанції необ`єктивним та не справедливим. Вважає, що його дії неправильно кваліфіковані оскільки потерпілий сам віддав йому мобільний телефон. Насилля до потерпілого він не застосовував. Звертав увагу, що потерпілий плутався у своїх показах і змінював їх. Крім того вважає, що призначене покарання є суворим, адже він має хронічне захворювання, має офіційну роботу і постійне місце проживання, є одруженим і має на утриманні малолітню дитину, що судом не враховано. Крім того, він активно сприяв слідству. Враховуючи вказані обставини апелянт фактично просить переглянути вирок суду першої інстанції, пом`якшити йому покарання та змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України визнав частково, зазначив, що він не бив потерпілого, умислу на грабіж мобільного телефону у нього не було.

Натомість вина ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 а також дослідженими судом доказами, які узгоджуються між собою, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.04.2018 року, в якому потерпілий ОСОБА_10 повідомив обставини скоєного відносно нього злочину;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.04.2018 року, в якому вказано про затримання у порядку ст.208 КПК України ОСОБА_9 , виявлення та вилучення у останнього: мобільного телефону "Nokia N70" у корпусі сірого кольору з ІМЕІ НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора "Київстар" з номером НОМЕР_2 , гаманця чорного кольору, грошових коштів у сумі 4 грн., банківської картки на ім`я ОСОБА_12 , мобільного телефону "Fly-OD2" з ІМЕІ 1 НОМЕР_3 з ІМЕІ 2 НОМЕР_4 сім-картою мобільного оператора "Київстар" з номером НОМЕР_5 ;
- протоколом огляду предмету від 14.04.2018 року, в якому слідчий за участі потерпілого оглянув мобільний телефон останнього, вказавши його марку - "Fly-OD2" з ІМЕІ 1 НОМЕР_3 з ІМЕІ 2 НОМЕР_4 сім-картою мобільного оператора "Київстар" з номером НОМЕР_5 . При цьому, потерпілий впізнав свій телефон, зазначивши, що цей мобільний телефон був у нього викрадений 13.04.2018 року;
- ухвалу слідчого судді від 14.04.2018 року про накладення арешту на вказане майно та постанову слідчого про визнання вилучених у ОСОБА_9 речей в якості речових доказів.

Суд надав оцінку сукупності зібраних доказів, і ця сукупність доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку і всебічності, спростовувала версію обвинуваченого. Висновки щодо наявності вини ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Позиція обвинуваченого та невизнання вини розцінені судом, як обраний спосіб захисту і бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності.

Судом першої інстанції досліджені у судовому засіданні докази є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені в судовому засіданні обставини скоєння ОСОБА_9 злочину.
Вина обвинуваченого підтверджується поза розумним сумнівом комплексом переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Відповідно до ч.3 ст.304 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд першої інстанції дослідив вказані докази та дав їм оцінку. В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ні обвинуваченим, ні його захисником клопотання про дослідження доказів не заявлено.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок в частині визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачається.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначеного судом покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинене кримінальне правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Усі обставини, які характеризують особу винного, обтяжують покарання, і які пом`якшують покарання (про які зазначав обвинувачений), були враховані судом при призначенні покарання.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують покарання та пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, не дають підстав для призначення ані більш м`якого покарання.

Покарання ОСОБА_9 судом призначено в розмірах, передбачених санкцією ч.2 ст.186 КК України. Підстав вважати покарання надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4