23.11.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управляння СБ України в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про накладення арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання СВ Управляння СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000814 від 07.09.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що однією із осіб, яка причетна до скоєння вказаного кримінального правопорушення є директор КП Южненської міської ради «Екосервіс» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.10.2018 р. під час проведення заходів направлених на документування незаконної діяльності ОСОБА_5 було встановлено, що останній під час отримання неправомірної вигоди, з метою запобігання кримінальної відповідальності під час здійснення вказаного корупційного злочину залучив свого сина ОСОБА_6 , необізнаного про злочинні наміри батька.

При цьому ОСОБА_6 за проханням свого батька, прибув у раніше оговорене місце розташоване біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » після чого з салону автомобіля належного батьку забрав грошові кошти у сумі 9300 доларів США та згідно попередньої домовленості направився на ринок «Книжка», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 47, де здійснив валютно-обміну операцію стосовно вказаної суми здавши при цьому готівку у вигляді доларів США та отримавши готівку у вигляді гривні.

Далі вказані грошові кошти останній відвіз за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги вказані обставини та з причин виникнення невідкладного випадку пов`язаного з врятуванням майна 27.10.2018 р. до постановлення ухвали слідчого судді на підставі ч.3 ст. 233 КПК України був проведений обшук за місцем реєстрації та фактичного проживання громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартирі АДРЕСА_2 .

Під час проведення вказаного обшуку були виявлені та вилучені грошові кошти у сумі 261330 грн., отримані в якості неправомірної вигоди директором комунального підприємства ОСОБА_5 .

Приймаючи до уваги, що вказані грошові кошти у подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення та перетворення під час слідства виникла необхідність у їх арешті.
До суду надійшла заява прокурора в якій останній просить провести розгляд клопотання за його відсутності та задовольнити.
Крім того, до суду надійшла заява власника майна ОСОБА_7 , про розгляд клопотання за його відсутності. Зазначивши, що ці кошти він взяв у ОСОБА_8 за розпискою.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності прокурора та власниці майна.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до них матеріали, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, власниці вищезазначених грошових коштів про підозру не повідомлено.

При цьому, прокурором підтверджень того, що власник вищезазначеного вилученого майна є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, або до нього заявлено цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи, в рамках зазначеного кримінального провадження, суду надано не було.

Також, прокурором підтверджень того, що вищезазначене вилучене майно є знаряддям злочину, зберегло на собі його сліди, або містить відомості які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, суду також надано не було та у клопотанні не зазначено.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, слідчим не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається в клопотанні.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
При цьому, задоволення клопотання про накладення арешту, може призвести до суттєвого порушення Конституційних прав та інтересів його законних власників, що є неприпустимим.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управляння СБ України в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на грошові кошти у сумі 261330 гривень, які були виявлені та вилучені 27.10. 2018 р. під час проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартирі АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000814 від 07.09.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: