ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/77/18 Номер провадження 11-кп/814/362/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 185 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000025 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Богодухів, Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз:
25.04.2016 Святошинським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 06.11.2017 умовно-достроково на 7 місяців 17 днів,
засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2016 та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати за проведення трасологічної експертизи в сумі 858 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.01.2018, скасовано.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 11.01.2018 приблизно о 10.00 год. в приміщенні ДНЗ «Теремок» за адресою: провул. Піонерський,1 м. Гребінка Полтавської області, повторно, шляхом вільного доступу проник до кабінету медичної сестри, звідки таємно викрав гаманець потерпілої ОСОБА_10 , у якому знаходилися гроші в сумі 650 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновок суду грунтується на недопустимих доказах, а саме: протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, оскільки у вказаному документі час затримання вказано 11.01.2018 о 13.10 год., тоді як ОСОБА_8 зазначає, що він був затриманий на вокзалі ст. Гребінка Південної залізниці приблизно о 12.00 год. Особистий обшук затриманої особи, в порушення КПК України, проведено лише з 14.45 до 15.00 год. і результати обшуку не внесено у протокол затримання. Одночасно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на наявність очевидних ознак того, що саме ОСОБА_8 щойно вчинив злочин, що могло слугувати підставою для затримання особи; рапорті ст. інспектора-чергового Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області Шевченка від 11.01.2018 о 10.02 год. та протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.01.2018 об 11.40 год., так як вказані документи містять різну інформацію, зокрема щодо особи, яка імовірно вчинила злочин. При цьому потерпіла не заявляла про особливості викрадених купюр, у той час як під час допиту 11.01.2018 з 13.50 до 14.20 год. ОСОБА_10 зазначила, що одна купюра, номіналом 200 грн. містила особливості (напис кульковою ручкою цифри «255»); протоколах впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки вказані свідки в судовому засіданні зазначили, що впізнання проводилося після того, як їм пред`явили фотознімок ОСОБА_8 на мобільному телефоні.

Окрім цього, захисник зазначив, що за заявою ОСОБА_8 проводиться перевірка про застосування до нього фізичного насильства з боку працівників поліції та рішення щодо вказаного не прийнято.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2016 та остаточно визначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Уточнити у вступній частині вироку судимість, а саме зазначити, що ОСОБА_8 судимий 16.05.2013 не Шевченківським районним судом Полтавської області, а Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не достатньо враховано, що обвинувачений свою вину у вчиненому злочині не визнав, досудовому розслідуванню не сприяв, своїми показаннями намагався ввести суд в оману, а також те, що він неодноразово судимий, через два місяці після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вчинення умисних злочинів проти власності вчинив новий умисний злочин, ОСОБА_8 слідчим СВ Комунарського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, що свідчить про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів, дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до статті 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог при ухваленні вироку судом дотримано.
Висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч.2 ст. 185 КК України, за який його засуджено, за викладених у вироку обставин, належним чином мотивовані та грунтуються на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні.
Зокрема, судом взяті до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що 11.01.2018 приблизно о 10.00 год. під час її відсутності в кабінеті ДНЗ «Теремок», який вона залишила відчиненим на 10-15 хвилин, з її сумочки зник гаманець з грошовими коштами (одна грошова купюра номіналом 200 грн. мала напис кульковою ручкою «255»).
Обґрунтовано покладені в основу вироку і показання свідка ОСОБА_13 , яка показала, що вказаного числа приблизно о 10.00 год. до неї зателефонувала знайома з ДНЗ «Веселка» та повідомила про невідомого чоловіка, якого застали під час того, як він рився у сумках працівників закладу. Саме в цей час ОСОБА_10 виявила зникнення гаманця. При цьому свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , працівники ДНЗ «Веселка» впізнали ОСОБА_14 , як особу, якого бачили в приміщенні ДНЗ «Веселка» 11.01.2018.
Вказані слідчі дії проведені уповноваженими особами, у відповідності до положень ст. 228 КПК, в присутності понятих. Протоколи пред`явлення для впізнання відповідають вимогам ст. 231 КПК України. Отже підстав для визнання їх недопустимими доказами, про що зазначає в апеляційній скарзі захисник, відсутні. Крім того, свідки безпосередньо у судовому засіданні підтвердили, що вони саме ОСОБА_14 бачили у ДНЗ «Веселка» та впізнали його.

Більше того, сам обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що він заходив у ДНЗ «Веселка» і спілкувався з цими свідками.

Відповідає вимогам закону і протокол обшуку затриманої особи ОСОБА_8 , під час якого 11.01.2018 о 15.00 год. в присутності понятих у нього було виявлено і вилучено грошові кошти, одна з купюр яких була з написом кульковою ручкою «255».
Доводи захисника про те, що протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.01.2018 було складено о 13.10 год., а огляд проведено о 15.00 год., тобто через значний проміжок часу, є безпідставним, так як на першій сторінці цього протоколу вказаний час затримання особи - 13.10 год., проте оформлення цієї дії зайняв певний проміжок часу, на що вказує підпис ОСОБА_8 у протоколі, який зазначив, що копію протоколу він отримав о 14.40 год., після чого проведено обшук затриманої особи.
Будь-яких доказів, крім показань обвинуваченого, про затримання його о 12.00 год., стороною захисту не надано.
При цьому протокол затримання особи від 11.01.2018 суд першої інстанції у вироку не зазначав та не оцінював його як доказ на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину.
Твердження захисника про наявність невідповідностей у рапорті ст. інспектора-чергового Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 від 11.02.2018 о 10.02 год. та протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.01.2018 об 11.40 год., є необгрунтованим, оскільки потерпіла як під час повідомлення на службу № НОМЕР_1 , так і під час оформлення протоколу прийняття заяви про вчинення злочину повідомляла про те, що грошові кошти викрадено невідомою особою. Одночасно ОСОБА_10 зазначила, що особу, яка вчинила злочин, вона не бачила, а суму коштів назвала приблизно.
З огляду на те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, зокрема показання потерпілої, суд правильно свої висновки зробив на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні.
Твердження обвинуваченого про непричетність до вчинення злочину та про те, що він взагалі не був на місці події, крім іншого, спростовується протоколом огляду від 11.01.2018, згідно з яким під час огляду на сумці та бильці ліжка, на якому знаходилася сумка, були виявлені відбитки слідів пальців, частина з яких, згідно з висновком дактилоскопічної експертизи №99 від 15.01.2018, належать ОСОБА_14 , що є прямим та неспростовним доказом вчинення злочину.
Доводи захисника про неналежну перевірку щодо застосування до ОСОБА_8 фізичного насильства з боку працівників поліції під час досудового розслідування, є непереконливими.
Як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду і ніким не оспорюється те, що заява ОСОБА_8 про застосування недозволених методів досудового розслідування була перевірена правоохоронними органами на виконання відповідних вказівок прокурора, але викладені в ній факти не знайшли підтвердження.
Більше того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 вказав, що тілесних ушкоджень працівниками поліції йому нанесено не було, його медичне освідування не проводилося. Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження. Тобто, твердження обвинуваченого про застосування до нього фізичного насильства нічим не підтверджується.
При цьому ОСОБА_8 винуватим себе у вчиненні злочину з моменту затримання, здійснення досудового розслідування та судового розгляду, не визнавав, жодних дій, що викривали б його у вчиненні злочину не вчиняв. Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 був забезпечений захисником майже відразу після його затримання.
Наведені обставини та відсутність у підзахисного будь-яких видимих тілесних ушкоджень під час досудового розслідування підтвердив і захисник в апеляційному суді.
Також, колегія суддів бере до уваги, що місцевий суд не посилався, як на доказ винуватості ОСОБА_8 , на його показання щодо обставин вчинення злочину.
Отже, відсутні підстави стверджувати, як про наявність об`єктивних даних про застосування фізичного насильства до обвинуваченого, так і про наявність підстав для скасування судового рішення через такі доводи апеляційної скарги.
З огляду на вказане, суд дав належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному, повторному, таємному викраденні чужого майна (крадіжці). Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

Правильно, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання і попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення, характеризується задовільно, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Тобто, судом враховані всі передбачені чинним законодавством обставини, а тому доводи прокурора про м`якість покарання, є необгрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Разом з цим, прокурор правильно зазначив про необхідність уточнити у вступній частині вироку назву суду, яким було засуджено ОСОБА_8 16.03.2013, вказавши вірну назву Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
З огляду на вказане апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Уточнити у вступній частині вироку назву суду, яким було засуджено ОСОБА_8 16.03.2013, вказавши вірну назву Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців: засудженим, який тримається під вартою з моменту отримання її копії, іншими учасниками з моменту проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4