Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1063/18
Провадження 1-кп/480/103/19
ВИРОК
Іменем України

06 лютого 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Димитрів (нині Мирноград), українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, стрільця комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.406 КК України -
встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
07.04.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу, яку з 08.08.2017 року проходить на посаді стрільця 2відділення охорони комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , у військовому званні солдат.
Разом із солдатом ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 строкову військову службу на посаді регулювальника відділення охорони комендантського взводу проходив солдат ОСОБА_5 .
Згідно положень ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби ЗС України солдат ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_5 у відносинах підлеглості не знаходились.
Виконуючи покладені на нього обов`язки по військовій службі, солдат ОСОБА_4 згідно вимог ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗС України, ст.ст. 9, 11, 28, 30, 32, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України (далі за текстом Статути) був зобов`язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності та витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, в період проходження строкової військової служби, діючи навмисно, скоїв порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, за наступних обставин.
Так, 21 травня 2018 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, військовослужбовці строкової служби військової частини НОМЕР_1 солдати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходились на плацу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
Знаходячись у вказаний час, у вказаному місці між солдатами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підґрунті різної давності строків призову на строкову військову службу один між одним, виникла суперечка, причиною якої було небажання останніх виконувати команди ОСОБА_4 .
В ході виниклої суперечки, солдат ОСОБА_4 , бажаючи продемонструвати неперебуваючим з ним у відносинах підлеглості солдатам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , свою мниму перевагу над ними, як над військовослужбовцями молодшого строку призову, надав команду «Струнко», на що солдат ОСОБА_5 демонстративно відмовився виконувати команду ОСОБА_4 та вийшов зі строю.
Продовжуючи демонструвати свою удавану перевагу над ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_4 вирішив застосувати до ОСОБА_5 фізичне насильство.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, на порушення приведених вище статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, солдат ОСОБА_4 завдав побої солдату ОСОБА_5 , у виді нанесення не менше двох ударів правою рукою в ділянку обличчя зліва.
Зазначеними ударами солдат ОСОБА_4 спричинив солдату ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, скривлення спинки і перетинки носа незначним порушенням носового дихання, синця периорбітальної ділянки, які згідно висновку експерта №575 від 13.06.2018 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.406 КК України, тобто порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося в завданні побоїв, якими заподіяно легкі тілесні ушкодження.
05.02.2019 року у кримінальному провадженні № 0000086 між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Відповідно до угоди про примирення, потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.406 КК України.
ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.406 КК України 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та потерпілому.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення між ними та призначити узгоджене сторонами покарання. При цьому прокурор підтримав затвердження угоди.
Розглядаючи в порядку ч.5 ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.
Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у звязку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Так, вчинений ОСОБА_4 злочин, у вчиненні якого він визнав свою вину, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2,3,4 ч.5 ст.474 КПК України та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілим, визначена сторонами угоди про примирення є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів, а також визначена з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, а також обставин що пом`якшують та обтяжують покарання. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про примирення зобов`язання очевидно можливі для виконання.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч.5 ст.474 КПК України.
Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про примирення є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.406 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про примирення.
Провадження щодо розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні на суму 1533 грн 91 коп закрити у зв`язку із добровільним відшкодуванням ОСОБА_4 майнової шкоди та відсутністю предмету спору.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.369, ч.2 ст.373, ст.374,469,471,474,475 КПК України, суд,-
ухвалив:
Затвердити угоду про примирення, укладену 05.02.2019 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадження № 0000086, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.406 КК України.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.406 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

06.02.2019