Справа № 539/869/19
Провадження № 1-кс/539/356/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю : прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , представника скаржника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001530 від 06.12.2018 року за ч.2 ст.296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні №0001530 від 06.12.2018 року за ч.2 ст.296 КК України.

В скарзі зазначено, що слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001530 внесеного до ЄРДР 06.12.2018 року за ч.2 ст.296 КК України.

Як вбачається з поданої скарги, предметом оскарження є постанова слідчого від 19.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001530, яка на думку скаржника, є незаконною, необґрунтованою, та надуманою, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні подану скаргу підтримали у повному обсязі та прохали скасувати постанову слідчого СВ Лубенського ВП ГУ НП України в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_5 .

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували, вказавши, що очевидних і достатніх підстав немає для залучення ОСОБА_5 як потерпілої до кримінального провадження.

Таким чином слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені в її обґрунтування матеріали, матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, прокурора: рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як вбачається з долученої до матеріалів скарги постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001530 від 06.12.2018 року, підставою для такої відмови послугувало те, що ОСОБА_5 до своєї заяви не надала ніяких доказів що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння їй моральної шкоди та обґрунтування зазначеної нею суми моральної шкоди, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою їй шкодою і протиправними діяннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також вини останніх в її заподіянні.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження, як потерпілого.

Згідно ч.5 ст. 55 КПК України, вмотивовану постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, яка її подала, слідчому судді.

З наданих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.12.2018 року до чергової частини Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла ухвала Лубенського міськрайонного суду від 30.11.2018 року за №539/4530/18 про внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_9 від 21.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України про те, що 22.07.2018 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з хуліганських мотивів знищили 27 дерев, що росли на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 25 693 грн.

В судовому засіданні встановлено, що скаржник ОСОБА_5 проживає разом зі своїми батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 . Вони ведуть спільне господарство. В тому числі ОСОБА_5 посилалася на те, що вони спільно саджали та доглядали за деревами, які були знищені в результаті хуліганських дій.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 завдано майнової шкоди, оскільки знищене майно, а саме, дерева, вона вважає своїми.

Відповідно до диспозиції статті 296 КК України, хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. ОСОБА_5 була очевидцем хуліганських дій, які вчинялись на території подвір`я будинку, де вона проживає разом зі своїми батьками, зазначала, що була налякана та вкрай стурбована такими діями, і те майно, яке було знищене в результаті хуліганських дій, вона вважає, що належить їй та її батькам і саме цим їй було завдано моральну шкоду.

У відповідності до ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В судовому засіданні слідчим не доведено, а у оскаржуваній постанові не зазначено наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_5 про залучення до провадження її як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що вищевказана постанова слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_9 потерпілою підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001530 від 06.12.2018 року за ч.2 ст.296 КК України задовольнити.

Постанову слідчого Лубенського ВП від 19.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим скасувати.

Зобов`язати слідчого Лубенського ВП в межах кримінального провадження №0001530 винести постанову про визнання ОСОБА_5 потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1