Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000256, внесене до ЄРДР від 10 травня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року

стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 126 КК України, та призначено покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
- за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Запобіжний захід по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_9 не обирався.
Документи кримінального провадження №0000256 ухвалено залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять) грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У решті вимог позивачу відмовлено.
За вироком суду ОСОБА_9 10 травня 2018 року, приблизно о 12 год. 00 хв., в кабінеті № 207 офісного приміщення по АДРЕСА_2 під час суперечки з ОСОБА_6 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній два удари кулаком руки в область лобної ділянки голови, не менше двох ударів кулаками рук в область правого плеча та внаслідок хватання з послідуючим стисканням пальцями рук в області лівого і правого передпліч, спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 10 травня 2018 року, приблизно о 12 год. 00 хв., на коридорі офісного приміщення по АДРЕСА_2 ОСОБА_9 під час суперечки з ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній удар кулаком руки в область потилиці, який завдав потерпілій сильного фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 покликається на незаконність, необгрунтованість та невмотивованість вироку суду першої інстанції.

Вказує, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів, докази, на які послався суд у вироку, як на підставу доведеності його вини, не підтверджують його причетність до вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України.

Вважає, що суд, ухвалюючи вирок, керувався припущеннями, що не відповідає кримінальному процесуальному закону. Зазначає, що матеріали кримінального провадження, окрім безпідставного звинувачення його потерпілою ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ч.1 ст. 125 КК України, не містять доказів його вини.

Вказує, що з потерпілою ОСОБА_7 у нього ніколи конфліктів не було, він її особисто не знав, будь-яких причини заподіювати їй удари він не мав, як і не мав навіть спілкуватись через відсутність спільних інтересів чи правовідносин.

На думку ОСОБА_9 , суд мав ухвалити виправдувальний вирок в порядку, визначеному ст. 373 КПК України.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року скасувати, кримінальне провадження закрити.

Обвинувачений ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про що свідчить повернуте повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер: 961), адресоване ОСОБА_9 , однак в судове засідання апеляційної інстанції останній не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим та, враховуючи, що участь обвинуваченого не є обов`язковою, його неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_6 ? ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і грунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції, не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненому, обґрунтував показаннями потерпілих, зокрема, потерпілої ОСОБА_6 про те, як при встановлених судом обставинах, які мали місце 10 травня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_9 під час конфлікту почав наносити їй удари руками по голові та тілу, тягнув за руки, намагаючись витягнути на коридор. На її крик прибігла ОСОБА_7 , яку ОСОБА_9 виштовхав на коридор, де вдарив по шиї, та повернувся в кабінет, знову сильно вдарив її по голові.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 з приводу подій 10 травня 2018 року надала аналогічні показання та вказала, що підійшовши до приміщення кабінету № 207, побачила як ОСОБА_9 лупцює руками ОСОБА_6 по голові та тілу. На її зауваження ОСОБА_9 відреагував агресивно, виштовхав її з кабінету та у коридорі наніс сильний удар по потилиці, від якого злетіли окуляри та їй стало погано.

Ці показання є послідовними узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з приводу виниклого конфлікту; показаннями свідка ОСОБА_12 щодо механізму нанесення ОСОБА_7 удару по шиї на коридорі офісного приміщення; показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо огляду стану здоров`я потерпілої ОСОБА_7 ; даними реєстрації Здолбунівським ВП Острозького відділу ГУНП в Рівненській області повідомлень зі служби 102, даними протоколу огляду місця події від 10 травня 2018 року з долученою до нього ілюстрованою таблицею пошкоджених дверей щодо часу та місця події; з приводу обставин події даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_6 щодо механізму нанесення останній тілесних ушкоджень шляхом завдання ударів руками по тілу та в область скроні голови і стискання рук; та даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_7 щодо нанесення останній удару по потилиці; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15 травня 208 року за участю свідка ОСОБА_12 щодо нанесення потерпілій ОСОБА_7 удару в область шиї; даними висновку судово-медичної експертизи № 75 від 17 травня 2018 року про характер, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких; даними висновків судово-медичних експертиз № 78, № 79 від 21 травня 2018 року за медичними документами ОСОБА_7 , відповідно до яких у останньої діагностовано закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин потилиці, забій шийно-грудного відділу хребта, які оцінці ступеня тяжкості не підлягають, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень лікарями в медичних документах не описані та на момент огляду невролога у потерпілої був гіпертонічний криз, який міг викликати неврологічну симптоматику.

Наявність виниклих неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_6 судом також обґрунтовано у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Разом з тим, не залишилося без оцінки суду і доводи обвинуваченого про захист особистої власності у спосіб застосування фізичної сили до потерпілих, які судом першої інстанції відхилені з наведенням відповідних аргументів на їх спростування, зазначивши, що такі дії обвинуваченого не можна розцінювати як необхідну оборону.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_6 підтвердила заподіяння їй легких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_9 при встановлених судом обставинах, що мали місце 10 травня 2018 року.

Потерпіла ОСОБА_7 при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку також ствердила про нанесення їй за обставин 10 травня 2018 року ОСОБА_9 на коридорі офісного приміщення удару значної сили, внаслідок якого у неї спали окуляри і відлетіли приблизно на 5 м. та стало погане самопочуття, вказавши на надання їй допомоги ОСОБА_12 до приїзду карети швидкої допомоги.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, є вірною.

Як слушно зауважує прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції, доводи обвинуваченого, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зазначених у вироку, не підтверджують доведеності його винуватості, є необґрунтованими, оскільки вказані свідки були допитані судом в судовому засіданні суду першої інстанції 17 вересня 2018 року відповідно до журналу судового засідання (Т.№ 2, а.м.п.64, 67-69, 71-72) та наявного у матеріалах кримінального провадження носія інформації (диска), на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано судове засідання і дане кримінальне провадження у відповідності до ст. 22 КПК України здійснювалось на основі змагальності сторін, а судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, зокрема, під час допиту свідків у цьому кримінальному провадженні обвинувачений мав право і можливість ставити свідкам запитання, спрямовані на з`ясування достовірності їхніх показань.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо незаконності та необґрунтованості вироку суду першої інстанції, зазначаючи про наявність, на його думку, підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо нього, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено та призначив покаранняу межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за інкриміновані йому злочини з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2284,82 грн. та наявності підстав для задоволення позовних вимог останньої про стягнення на її користь з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 5000 грн. є, на думку колегії суддів, обґрунтованим.
Потерпілою ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції вказано, що для неї діями обвинуваченого ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, яка виразилась у фізичних стражданнях, оскільки 9 днів знаходилась на стаціонарному лікуванні, в подальшому 1 місяць приймала знеболюючі препарати; вимушених життєвих змінах, так як не поїхала на роботу по контракту, як планувалось, з 01 червня 2018 року. Зазначила, що суму моральної шкоди, ухваленої судом стягнути з обвинуваченого не оспорювала, оскільки моральна шкода саме в сумі 5000 грн. і була визначена в поданому нею цивільному позові.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування і закриття кримінального провадження не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3