Провадження №1-кп/127/987/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 22.07.2018 р. за № 0003072, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 186 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Заявлене клопотання мотивоване тим, що на даний час ризики, які існували на момент застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не відали, тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у справі, а також чинити тиски на потерпілу та свідків кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає, що прокурором не дотримано вимог кримінально-процесуального закону щодо форми звернення з відповідним клопотанням. Крім того, звернув увагу суду на рішення Конституційного Суду України № 1-28/2017, згідно з яким рішення слідчого суду про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не мають преюдиційного характеру під час вирішення питання щодо доцільності продовження строку утримання особи під вартою. Також звернув увагу на прецедентну практику Європейського Суду з прав Людини, відповідно до якої при вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання особи під вартою необхідно перевіряти актуальність відповідних ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, а також звернувся до суду з клопотанням про зміну обраного стосовно нього запобіжного заходу з утримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, звільнивши його з-під варти із зали суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.07.2018 р. за підозрою у вчиненні злочину було затримано ОСОБА_5 і 24.07.2018 р. слідчим суддею стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. В подальшому 19.09.2018 р. слідчим суддею під час досудового розслідування було продовжено строк тримання ОСОБА_5 під вартою. Підставами для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, як слідує із зазначених судових рішень, стало те, що останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, не має постійного місця роботи.

Під час проведення підготовчого судового засідання 18.10.2018 р. судом було продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою з тих підстав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в період не знятої і не погашеної судимості за вчинення умисних злочинів, на час проведення підготовчого судового засідання розгляд справи по суті не розпочато, потерпіла та свідки кримінального провадження допитані не були.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання прокурора та обвинуваченого суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК України регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК України, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК України є банкетною нормою щодо статті 184 КПК України. Зі змісту частини другої статті 184 КПК України випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Таким чином, суд вважає, що твердження сторони захисту про недотримання стороною обвинувачення вимог чинного кримінально-процесуального законодавства щодо форми звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою обґрунтоване. Разом з тим, частиною третьою статті 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на положення частини третьої статті 331 КПК України суд вважає за необхідне вирішити питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки строк утримання останнього згідно з ухвалою суду від 18.10.2018 р. спливає 16.12.2018 р.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК України, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Зокрема, згідно з положеннями частиною першою статті 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, вчиненого в період не знятої і не погашеної судимості за вчинення умисних злочинів. На даний час свідки згідно з клопотаннями сторін кримінального провадження не допитані, крім того, обвинуваченим було заявлене клопотання про повторний допит потерпілої.
Таким чином, враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити строк утримання ОСОБА_5 під вартою. Клопотання ж ОСОБА_5 про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу відповідно до положень частини п`ятої статті 201 КПК України слід залишити без розгляду, оскільки аналогічне клопотання судом вирішувалось 20.11.2018 р., тобто менше ніж тридцять днів тому.
Керуючись статтями 331, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк утримання ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, тобто з 13.12.2018 р. до 11.02.2019 р.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: