Справа № 539/3422/18
Провадження № 1-кп/539/65/2019
ВИРОК
іменем України
11 квітня 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лазірка Оржицького району Полтавської області, громадянки України, незаміжньої, не працюючої, з середньо-спеціальною освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерплілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
19.06.2018 року о 16 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в адміністративному приміщенні поліції охорони, що по проспекту Володимирському в м.Лубни, Полтавської області, на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_5 , вирішила нанести тілесні ушкодження останній.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , нанесла один удар правою ногою по правій нозі ОСОБА_5 , чим заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді синця по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 196 від 13.07.2018 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала повністю. Пояснила, що її сестра перебувала у шлюбі із братом ОСОБА_5 , зараз існують судові спори про місце проживання дитини. ОСОБА_5 разом із своїм співмешканцем постійно пишуть заяви на членів її родини, щоб потім відібрати дитину. 19.06.2018 року вона побачила ОСОБА_8 , до цього вона з нею не спілкувалася, бачила декілька разів. Вона попросила ОСОБА_9 віддати майно, яке придбавали її батьки. Після телефонного дзвінка ОСОБА_9 до свого співмешканця, він приїхав разом із працівниками служби охорони і побив її, коли вона була у черзі за фруктами. Після цього вона зателефонувала своїм батькам та попросила їх приїхати за нею. Разом з батьками вони поїхали до Державної служби охорони щоб з`ясувати чому працівники охорони нічого не робили, коли її побив співмешканець ОСОБА_9 . В приміщенні служби охорони, а саме в коридорі, коли вона проходила повз Дейнеки, то випадково зачепила її ногою в ділянці щиколотки, навмисно вона її не била, синець можливо потерпіла сама собі зробила. Пізніше ОСОБА_3 пояснила, що того дня прийшла до магазину «Консул» і попросила адміністратора покликати ОСОБА_9 , але їй сказали, що її немає. Вона вийшла на вулицю, побачила, що приїхав ОСОБА_10 і відразу вийшла ОСОБА_9 , хоча адміністратор говорила, що її немає.
Незважаючи на те, що обвинувачена в судовому засіданні свою вину не визнала, її вина у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, потерпілої, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами в їх сукупності, з урахуванням такого.
Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
За вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що дійсно її брат був одружений з сестрою ОСОБА_3 , конфлікт між їх родинами триває близько двох років. Дня за два до 19.06.2018 року на базарній площі в м. Лубни, обвинувачена підійшла до неї і спитала, коли вони збираються віддавати гроші та майно. 19.06.2018 року обвинувачена влаштувала скандал в приміщенні торгівельного центру «Консул», адміністрація була вимушена викликати службу охорони. Вона зателефонувала чоловікові і попросила щоб він за нею приїхав. Чоловік приїхав майже одночасно з поліцією. Пізніше, коли чоловік був на роботі, до нього приїхала обвинувачена разом із своєю матір`ю, вони погрожували, нецензурно висловлювались, матір обвинуваченої намагалася побити чоловіка милицями. Вона з чоловіком збиралися звернутися до поліції, їх побачили працівники поліції, які приїжджали до «Консула», і попросили проїхати до приміщення служби охорони, оскільки ОСОБА_3 прийшла скаржитися на їх бездіяльність, яка полягає в тому, що її побили в їх присутності, а вони її не захистили. В кабінеті приміщення ДСО знаходилась обвинувачена разом із своєю матір`ю, які скандалили, погрожували працівникам поліції звільненням. Коли вони вийшли до холу, ОСОБА_3 підійшла до неї збоку і умисно нанесла удар ногою в ділянку коліна, при цьому поруч стояли працівники охорони. Це не могло бути випадково, оскільки вихід із приміщення був в іншому боці. Того ж дня, у неї в поліції не прийняли заяву через відсутність вільної групи. 20.06.2018 року приблизно о 10 годині ранку вона звернулася до поліції, наступного дня до лікаря.
Також ОСОБА_5 заявила цивільний позов, в якому просила стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, спричинену неправомірними діями ОСОБА_3 . Обґрунтувала тим, що їй було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначилися у негативних змінах у її житті: щоденні думки та спогади, наслідків психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.
Крім показань потерпілої, вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків, які будучи безпосередньо допитаними у судовому засіданні у відповідності до положень параграфу 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, в тому числі й в частині дати, час, місця та способу вчинення злочину.
Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснила, що 19.06.2018 року її донька ОСОБА_3 поїхала з дитиною до м. Лубни. В той день донька їй зателефонувала, і зі сльозами розповіла, що зустріла ОСОБА_12 , попросила віддати речі, але її побив співмешканець ОСОБА_9 . Вона з чоловіком приїхали до магазину «Консул», там стояла донька із онуком і плакала. Вони разом з донькою поїхали на роботу до співмешканця ОСОБА_9 , там відбувся конфлікт, на її запитання яке він право бити її доньку, почав нецензурно висловлюватися, штовхнув її і вона впала. Після цього вони вирішили заїхати до державної служби охорони. В кабінеті у начальника вони намагалися з`ясувати чому коли її доньку били, працівники поліції спостерігали і сміялися. Потім приїхали працівники, які були свідками побиття її доньки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Через 30 хвилин всі вийшли до коридору. ОСОБА_13 до ОСОБА_9 не підходила, не наносила ніяких тілесних ушкоджень, просто проходила повз.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що 19.06.2018 року зателефонувала дружина та повідомила, що ОСОБА_15 вимагає від неї якісь гроші. Він приїхав майже одночасно із службою охорони. Побачив ОСОБА_15 , яка йшла до яток, підійшовши спитав до якого часу вона буде діставати його родину, при цьому він взяв її за руку, але не бив, хоча ОСОБА_15 кричала «не бий мене». Пізніше того ж дня до нього на роботу приїхала ОСОБА_15 з матір`ю, влаштували скандал, ОСОБА_11 розмахувала милицями, кричала в присутності його керівництва та клієнтів. Після цих подій вони з дружиною вирішили поїхати до відділу поліції для написання заяви. Там до них підійшли працівники поліції охорони, які приїжджали на виклик до магазину «Консул» і попросили проїхати до їхнього керівництва разом з ними, оскільки ОСОБА_15 разом з матір`ю розповідають начальнику, що він її побив, а вони стояли і сміялися. Поїхали до керівника, там знаходилась ОСОБА_15 разом з матір`ю, вони кричали, нецензурно висловлювалися. З кабінету начальника першими вийшли ОСОБА_15 , потім 4 працівники служби охорони, потім він з дружиною. У вестибюлі ОСОБА_15 підбігла до його дружини та вдарила її ногою по колінці. 20.06.2018 року він поїхав з дружиною у травмпункт.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що працює на посаді командиру взводу поліції охорони. Десь у серпні 2018 року, точно він не пам`ятає, у приміщенні поліції охорони відбувся конфлікт через скаргу на дії групи реагування. Конфлікт відбувався через якісь сімейні непорозуміння. Дуже сильно кричала жінка похилого віку. Коли вийшли із кабінету до холу конфлікт продовжувався, він став між потерпілою та жінкою похилого віку, із-за спини підійшла обвинувачена і вдарила потерпілу ногою в ділянку колінної чашечки. Він бачив червоний слід від удару та подряпинки.
Свідок ОСОБА_17 також допитаний в судовому засіданні також пояснив, що 19.06.2018 року був в наряді з напарником. Надійшов виклик з магазину «Консул» через те, що дві жінки на робочому місця однієї з них з`ясовують домашні проблеми. В магазині жінка з дитиною лаялася з іншою жінкою. Після того, як вони поверталися з виклику до магазина «Консул», зателефонував керівник і попросив терміново під`їхати. Через деякий час надійшов виклик, він забрав напарника і вони поїхали. Моменту, коли обвинувачена вдарила потерпілу, він не бачив.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що під час робочого дня до приміщення поліції охорони прийшли обвинувачена з жінкою, сказали, що їм необхідно написати заяву через те, що наряд когось не затримав. Він викликав командира ОСОБА_19 , а сам вийшов з кабінету, але чув крики, галас.
Оцінюючі показання свідка ОСОБА_11 , суд приходить до висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочину. Крім того, свідок був стороною конфлікту та є рідною матір`ю обвинуваченої.
Також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підтверджується письмовими доказами, що були безпосередньо досліджені судом, а саме:
- довідкою 1534 від 20.06.2018 року, виданої черговим травматологом Лубенської ЦМЛ, згідно якої вид травми хуліганський, в кабінеті співробітника ДСО ударив невідомий, діагноз забій правого колінного суглобу, крововилив по зовнішній поверхні правого колінного суглобу (а.с. 153);
- висновком експерта № 196 від 09.07.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_20 , згідно якого у ОСОБА_5 встановлені тілесні ушкодження у вигляді синця по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, який утворився від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаній в ухвалі строк, при чому в ділянку правої ноги було спричинено не менш 1 травматичного діяння і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Беручи до уваги локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 слід вважати, що вищезазначені тілесні ушкодження не могли бути спричинені нею власноручно, та не могли утворитись при падінні останньої на площину (а.с. 135);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 року, складеного старшим слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_21 , згідно якого потерпіла ОСОБА_5 показала та розказала, як ОСОБА_3 , в той час як вона покидала офіс поліції охорони, підійшла та носаком правої ноги нанесла один удар в область правого колінного суглобу (а.с. 136-139);
- висновком експерта № 238 від 07.09.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_20 , згідно якого покази ОСОБА_5 дані нею під час проведення з нею слідчого експерименту в якості потерпілої від 25.07.2018 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень (а.с. 141);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 року, складеного старшим слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_21 , згідно якого свідок ОСОБА_16 показав та розказав, як ОСОБА_3 , вдарила іншу жінку в праву ногу трішки нижче від колінної чашечки (а.с. 142-145);
- висновком експерта № 242 від 13.09.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_20 , згідно якого покази ОСОБА_16 дані ним під час проведення з ним слідчого експерименту в якості свідка від 25.07.2018 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень (а.с. 146);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.07.2018 року, складеного старшим слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_21 , згідно якого підозрювана ОСОБА_3 показала та розказала, як почала виходити з приміщення поліції охорони та навмисно правою ногою зачепила потерпілу ОСОБА_22 правою ногою по правій нозі трішки нижче коліна (а.с. 147-150);
- висновком експерта № 241 від 12.09.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_20 , згідно якого покази ОСОБА_3 дані нею під час проведення з нею слідчого експерименту в якості підозрюваної від 26.07.2018 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень (а.с. 152).
Суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 злочину, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що її винуватість повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показання обвинуваченої суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Суд констатує, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена повною мірою, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
При призначенні покарання суд керується вимогами ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р. та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, особу винуватої, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, обвинуваченою вчинено злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, вона раніше не судима, не працює, не заміжня, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_23 , 2011 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, має 3 групу інвалідності, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України суд не вбачає.
Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Згідно досудової доповіді від 29.10.2018 року, обвинувачена ОСОБА_3 не проявила бажання у підготовці досудової доповіді. З огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, визначення рівнів ризику вчинення обвинуваченою повторних кримінальних правопорушень та ризику небезпеки для суспільства чи окремих осіб, ризик кримінального правопорушення середній і обвинувачена ОСОБА_3 є безпечною для суспільства.
Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання не вбачається.
30.10.2018 року потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пред`явила цивільний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З положень ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 196 від 13.07.2018 року, обвинуваченою ОСОБА_3 19.06.2018 року потерпілій ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження.
При цьому, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілої ОСОБА_5 надані нею під час судового розгляду, та доводи, викладені нею у якості обґрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, а також пояснення обвинуваченої і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в результаті скоєного злочину потерпіла дійсно зазнала моральних, душевних страждань та потребує часу на відновлення свого психоемоційного стану.
Водночас заявлена цивільним позивачем ОСОБА_5 сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди на суму 4 000,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з цивільного відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує приписи ч. 3 ст. 137 ЦПК України, згідно яких для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Цивільним позивачем ОСОБА_5 надано квитанцію № 30 від 30.10.2018 р. про сплату нею адвокату ОСОБА_24 за захист та представництво в суді, складання процесуальних документів 5000 грн. При цьому адвокат ОСОБА_24 була присутньою в судовому засіданні лише 30.10.2018 р., при цьому засідання тривало 3 хвилини, тобто захист та представництво в суді потерпілої адвокатом ОСОБА_24 фактично не здійснювалося. В зв`язку із тим, що ОСОБА_5 суду не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не підлягають стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
В той же час на підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом ОСОБА_7 , надано розрахунок та квитанцію № 12 від 11.04.2019 р., які дійсно підтверджують витрати на правничу допомогу в розмірі 3198,68 грн. Дані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 639,70 грн. (3198,678*20/100).
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 349,370,373,374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 639 (шістсот тридцять дев`ять) гривень 70 коп.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокуророві.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1