Провадження 1-кп/522/358/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0004333 від 08.07.2018 рокуза обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Санкт-Петербург Російської Федерації, не одруженого, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5 ОСОБА_6
потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

08.07.2018 року о 06 годині 50 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на території «Одеської ярмарки» на вул.Дерибасівській в місті Одесі, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , при цьому у нього раптово виник злочинний намір на протиправне заволодіння майном останнього.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи відкрито для потерпілого та оточуючих, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що між ОСОБА_8 та охоронцем виникла бійка, підбіг з-заду до потерпілого та схопившись рукою за його золотий ланцюжок почав тягнути, який в подальшому розірвав.
При цьому ОСОБА_8 почав чинити опір та намагатися заважити протиправним діям ОСОБА_3 , утім останній повалив його на землю, завдавав декілька ударів рукою та заволодів ланцюжком вартістю 42 000 гривень, після чого залишив місце вчинення злочину.
Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 завдано майнову шкоду у розмірі 42 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, та підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, а саме факт відкритого заволодіння майном ОСОБА_8 вартістю 42 000 гривень, із застосуванням насильства, за наведених обставин. У скоєному щиро покаявся, просив суворо його не карати. Також обвинувачений заявив про те, що він з доказами, здобутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєнні зазначеного злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні заявив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, майнова шкода усунута обвинуваченим у повному обсязі, просив суд суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд також керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності.
ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю у м.Одесі, не одружений, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Стан здоров`я матері обвинуваченого є незадовільним.

Претензій майнового та морального характеру від потерпілого обвинувачений не має. Потерпілий в судовому засіданні просив суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі.

Внаслідок вчиненого злочину тяжкі наслідки не наступили, завдані збитки відшкодовано потерпілому у повному обсязі.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлені.

Враховуючи викладене, думку прокурора та потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинений ним злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням, оскільки на думку суду його подальше виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
У зв`язку із звільнення обвинуваченого від відбування покарання із іспитовим строком суд вважає за необхідне скасувати запобіжний захід.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1- 377 КПК України, ст..1-90 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 ( два) роки .

Згідно із п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за обвинуваченим на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

У випадку скасування випробувального терміну та направлення обвинуваченого для відбування покарання до місць позбавлення волі, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 12.10.2018 року включно по день ухвалення вироку включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання тобто з 12.10.2018р..

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши обвинуваченого з під варти в залі суду.

Речові докази:

- цифровий диск з відеозаписами кафе «Компот» по вул. Дерибасівській - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- ланцюжок сірого кольору, телефон повернути ОСОБА_3 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

28.01.2019