Справа № 716/1891/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2019 Заставнівський районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

з участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000241 від 12.08.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, інвалід 3 групи, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 10 серпня 2018 року близько 24-00 години увійшов до приміщення житлового будинку своїх батьків потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який розташований в АДРЕСА_1 , де на ґрунті неприязних відносин наніс не менше 3 ударів в ділянку голови та тулуба батька потерпілого ОСОБА_4 та в ділянку голови матері потерпілій ОСОБА_6 .

Внаслідок таких дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: гематоми на обличчі, струсу головного мозку, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідно потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани на голові, гематоми в ділянці спини, струс головного мозку, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно 10 серпня 2018 року пізно вночі прийшов до дому до своїх батьків. При цьому він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Почав стукати у вікно та двері і в подальшому виломав їх. Зайшовши в приміщення він почав словесний конфлікт з батьками в ході якого наніс матері близько трьох ударів кулаком в ділянку голови, а в подальшому також наніс батькові близько п`яти ударів в ділянку голови та тулуба кулаком правої та лівої руки. Їх точну локалізацію та кількість він не пам?ятає, оскільки перебував у збудженому емоційному стані. Також зазначив, що щиро розкаюється у вчиненні даного кримінального правопорушення та просив суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання з яких вбачається, що дійсно 10 серпня 2018 року близько 24-00 години до них додому прийшов обвинувачений та почав сварку, а також погрожував їм. В ході цього він наніс їй декілька ударів кулаком правої та лівої руки в ділянку голови та тулуба. Точну їх кількість вона не пам`ятає. Після цього він почав бити батька ОСОБА_4 , однак вона втекла на вулицю. Зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, однак просила призначити йому амбулаторне лікування, оскільки останній має психічні проблеми із здоров`ям.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 10 серпня 2018 року пізно вночі близько 24-00 години до них додому прийшов обвинувачений ОСОБА_7 та почав сварку. В ході цього він почав бити їх з дружиною. При цьому він наніс дружині кулаком лівої та правої руки близько чотирьох ударів, а йому наніс таким же способом два удари по голові та три удари по тулубу. Конфлікт був припинений внаслідок того, що вони втекли з приміщення. Зазначив також, що його син має розлади з психікою, а тому просив призначити йому відповідне лікування. Також вказав, що претензій до обвинуваченого він не має.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого та потерпілих, дослідженням матеріалів провадження відносно документів, що характеризують особу, а також судово-медичних експертиз.

У обвинувальному акті правильно викладені всі обставини справи.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена. Його дії слід кваліфікувати за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому у відповідності до ст.67 КК України є вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, а також щодо особи похилого віку. Про це свідчить той факт, що обвинувачений є рідним сином потерпілих та їх похилий вік згідно анкетних даних. Такою обставиною є також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки обвинувачений в судовому засіданні показав, що напередодні вчинення кримінального правопорушення вживав алкогольні напої у вигляді пива в обсязі одного літра.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 в судовому засіданні не встановлено. Та обставина, яка зазначена стороною обвинувачення під час виступу в судових дебатах як щире каяття не знайшла свого підтвердження в суді, оскільки поведінка обвинуваченого не засвідчила про критичну оцінку вчиненого ним злочину, відсутнє співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки.

Не знайшла свого підтвердження в суді і така пом`якшуюча покарання обставина як активне сприяння розкриттю злочину. Останнє полягає в наданні особою правоохоронним органам інформації, невідомої їм до цього, а також допомозі у отриманні інших доказів у провадженні. Така обставина з боку обвинуваченого на стадії досудового розслідування та в суді на думку суду не знайшла свого прояву.

Суд також враховує те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується негативно, раніше не судимий, є інвалідом 3 групи, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку лікаря психіатра з 1977 року з діагнозом «легка розумова відсталість з вираженою психопатією». Судом береться до уваги також думка потерпілих, які вказали, що претензій до нього не мають, однак просили покарати відповідно до закону.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 404від 24.10.2018 року ОСОБА_7 ознак хронічного психічного захворювання на даний час не виявляє, а виявляє ознаки легкої розумової відсталості з порушенням поведінки. За своїм психічним станом на даний час не може в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені зміни психіки позбавляли під експертного ОСОБА_7 на час інкримінованого йому діяння, можливості в повній мірі давати звіт своїм діям та керувати ними, що відповідає юридичній категорії «обмеженої осудності». За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах психіатричного кабінету Заставнівської ЦРЛ.
Враховуючи викладене, суд на підставі ст.20 КК України визнає ОСОБА_7 обмежено осудним і враховує цю обставину також при призначенні йому покарання.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.
Згідно ч.1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Вимогами ч.2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно рекомендацій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до п. 8 зазначеної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Таким чином, з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_7 , керуючись ст.ст.93,94 КК України, суд вважає за можливе застосувати покарання до обвинуваченого та врахувавши його обмежену осудність, застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 504, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст.125 ч.2 КК України, що визнано судом доведеним, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі ст.ст.93,94 КК України застосувати відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах психіатричного кабінету Заставнівської центральної районної лікарні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1