Справа № 159/2244/17 Провадження №11-кп/802/35/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працює, із середньою освітою, розлучений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 1998 року за ч.2 ст.140, ст.45 КК (1960 року) до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 30 вересня 1998 року за ч.2 ст.140, ст.45 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 13 серпня 1999 року на підставі постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області на 09 місяців 23 дні;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2001 року за ч.3 ст.81 КК (1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнений 16 грудня 2003 року на підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області із заміною невідбутого покарання на громадські роботи строком 240 годин;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2007 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 23 січня 2013 року невідбуту частину покарання ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області замінено на обмеження волі строком 1 рік 6 місяців 23 дні;

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 09 вересня 2016 року на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області на 1 рік 07 днів;

засуджено:

- за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року, (невідбута частина) складає 1 рік 7 днів позбавлення волі, і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , не працює, із середньою освітою, вдівець, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше судимого:

- вироком Ковельського міського суду Волинської області від 30 березня 2001 року за ст.140 ч.2, ст.215-3 ч.2, ст.189-3 ч.2, ст.189-4 ч.1 КК (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30 серпня 2005 року після відбуття строку покарання;

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2009 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.289 ч.2, ст.307 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 03 червня 2016 року після відбуття строку покарання.

засуджено:

- за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 12 квітня 2017 року, ОСОБА_8 з 23 березня 2017 року.

ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, строк перебування його під вартою з 12 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року визначено обчислювати один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, строк перебування його під вартою з 23 березня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року визначено обчислювати один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що 23 березня 2017 року біля 22 год. 10 хв. поблизу будинку АДРЕСА_3 , вони, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад на ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_7 наніс удар ногою в тулуб потерпілого, після чого ОСОБА_8 завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_11 , чим застосували насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдавши тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, 9-го ребра справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, гематоми в правій виличній ділянці з переходом на праву щоку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Надалі ОСОБА_11 , втримавшись на ногах, спробував здійснити втечу з місця нападу, перебіг проїжджу частину дороги, однак, біля будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його наздогнали, штовхнули і шляхом ривка з плеча потерпілого заволоділи сумкою, чорного кольору вартістю 100 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10 грн., саморобний ніж у чорному шкіряному чохлі вартістю 300 грн., бритва для гоління «Gillette Mach 3» з від`єднаною головкою вартістю 100 грн., 5 викруток загальною вартістю 100 грн., годинникова лупа у чорній оправі, ключі від квартири, продукти харчування та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, всього заволоділи належним потерпілому майном на суму 610 гривень.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинувачених, посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особі обвинувачених через його м`якість. Вказує на те, що призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є недостатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів. Також судом не враховано, що обвинувачені, будучи раніше судимими, вчинили тяжкий злочин, на шлях виправлення та перевиховання не стали, характеризуються виключно негативно. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному зокрема, на строк 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року, яка складає 1 рік 7 днів позбавлення волі, і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в поданих ними апеляційних скаргах вказують на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через його тяжкість. Заперечують причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Вказують, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілого та працівників поліції. Тоді, як судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які об`єктивно підтверджують те, що ОСОБА_8 не був в день вчинення злочину разом із ОСОБА_7 , даний злочин не вчиняв. Захисник вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, які слід було кваліфікувати за ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України. Просять вирок скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 в поданих ними апеляційних скаргах вказують на незаконність вироку суду через неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність. Заперечують факт причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину. Не погоджуються із правильністю кваліфікації його дій, вказують на нанесення легких тілесних ушкоджень, а в подальшому на заволодіння майном потерпілого. Захисник зазначає про незаконність такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, і просить вирок скасувати та кримінальне провадження щодо її підзахисного закрити. Тоді як обвинувачений ОСОБА_7 просить прийняти щодо нього законне та справедливе рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які подані ними апеляційні скарги підтримали і просили задовольнити апеляційні вимоги, а апеляцію прокурора з доповненнями визнали частково в частині зарахування попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України, прокурора, який подану апеляційну скаргу прокурора з доповненнями підтримав і просив призначити обвинуваченим більш суворе покарання, та заперечив апеляційні скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто розбої, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, їх винуватість у даному кримінальному правопорушенні повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Як вбачається із вироку суду, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого їм злочину не визнали, суду показали, що напад на потерпілого ОСОБА_11 не вчиняли, заперечили свою присутність на місці події у зазначений в обвинувальному акті час.

Як встановлено в ході судового розгляду, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненому за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 23 березня 2017 року біля 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були разом із жінкою, перестріли його на вулиці. Після агресивної вимоги закурити, на яку він відповів також без поваги, ОСОБА_7 вдарив його ногою в груди, який прийшовся побіжно, а ОСОБА_8 вдарив його кулаком лівої руки у вилицю. Від цих ударів він зумів встояти на ногах і спробував втекти від нападників. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наздогнали його на іншій стороні вулиці, звалили на землю, ОСОБА_8 вирвав його сумку. При цьому, завдавав йому стусанів ногами, можливо, це робив також і ОСОБА_7 . В цей же вечір працівниками поліції був знайдений його паспорт;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що в день вчинення злочину був затриманий обвинувачений ОСОБА_8 , який йшов з жінкою. Коли сідав в автомобіль працівників поліції, помітив як перший щось викинув. Під автомобілем виявив зім`ятий паспорт належний потерпілому ОСОБА_11 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка показала, що її та ОСОБА_8 зупинили працівники поліції. Після того, як їх посадили в автомобіль, поліцейські повідомили, що під автомобілем щось лежить;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав що ввечері 23 березня 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_15 були у нього вдома і вони разом вживали алкогольні напої. Наступного дня прийшов ОСОБА_7 і забрав свої речі;

- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 23 березня 2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 детально вказав на обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього; в протоколі огляду речей від 24 березня 2017 року, згідно якого виявлено паспорт потерпілого ОСОБА_11 , який містить сліди згинання; у висновку судово-медичної експертизи № 81 від 24 березня 2017 року, згідно якого у потерпілого відмічені тілесні ушкодження у вигляді гематоми в правій виличній ділянці з переходом на праву щоку, синців правого плеча та в проекції 9-го ребра справа, поясничній ділянці справа і зліва, які утворились від дії твердих предметів, можливо: гематома обличчя, синець правого плеча і 9 -го ребра від ударів руками; синці в поясничній ділянці могли утворитись як від ударів руками так і при падінні з висоти власного росту з наданням тілу прискорення, в час вказаний у постанові і за ступенем тяжкості відноситься до категорії: гематома обличчя легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.»; синці на тілі легких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». По тілу потерпілого було нанесено не менше трьох ударів. Наявність вказаних тілесних ушкоджень відповідає показанням потерпілого про хід події та її обставини; в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 24 березня 2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб, які 23 березня 2017 року вчинили на нього розбійний напад; в протоколі тимчасового доступу до речей і документів, описи речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 10 травня 2017 року; в протоколі огляду речей від 18 травня 2017 року (оптичного диску CDR з додатками), згідно яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення перебував поблизу місця події, і його переміщення відповідає ходу події та її обставинам.

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого, свідків, документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, яким суд дав вірну оцінку, що спростовує доводи захисників та обвинувачених про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Крім того, вищевикладені показання потерпілого, свідків та інші докази в своїй сукупності повністю відтворюють картину події, а тому посилання обвинувачених та їх захисників на те, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 апеляційний суд вважає безпідставними.

Що стосується доводів сторони захисту в апеляційних скаргах про перекваліфікацію дій обвинувачених з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на такі обставини.

Виходячи з положень ст.187 КК України, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). При цьому напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» регламентовано, що небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Так, судом першої інстанції за результатами дослідження доказів у провадженні, беззаперечно встановлено, що подія злочину є цілісною, не розривалась у часі, вчинення даного злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, внаслідок завданих йому ударів, і сам напад був припинений лише після заволодіння сумкою потерпілого.

Таким чином, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, мав місце розбій, який передбачає напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення обвинуваченими злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Доводи сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події від 23 березня 2017 року недопустимим доказом не заслуговують на увагу, так як дані відображені в ньому повністю підтверджені показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні, а похибка у точності зазначення часу початку її проведення не впливає на достовірність відображених у протоколі даних.

Пред`явлення особи для впізнання проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а доводам апеляційних скарг обвинувачених та захисників в цій частині місцевим судом була надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Твердження прокурора про невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених та тяжкості кримінального правопорушення, на думку суду апеляційної інстанції, є голослівними.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Згідно з вимогами ст.ст.50, 65 КК України при призначенні обвинуваченим покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, вчинений із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, дані про особу винних, які вину у вчиненому не визнали та не розкаялись, мають не зняту та непогашену у встановлений законом строк судимість, знову вчинили кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про їх сталу поведінку до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Судом враховано позитивну характеристику ОСОБА_7 за місцем відбуття покарання, наявність двох малолітніх дітей, та позитивну характеристику ОСОБА_8 за місцем проживання, наявність у нього малолітньої дитини, а також те, що його мати та сестра мають інвалідність.

До обставин, які обтяжують покарання, суд щодо кожного з них, правильно відніс рецидив злочинів, щодо ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення покарання та вважає його необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначає в апеляції прокурор.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо зарахування обвинуваченим у строк відбування покарання терміну попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вони є слушними.

Так, згідно Правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені вчинили злочин до 20.06.2017 і були затримані відповідно 23 березня 2017 року та 12 квітня 2017 року, а тому в даному випадку підлягає застосуванню ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, та ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015), і зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 12.04.2017, а обвинуваченому ОСОБА_8 з 23.03.2017 по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 23 березня 2017 року по 28 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015) в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 12 квітня 2017 року по 28 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді