пр. № 1-кс/759/2686/19
ун. № 759/7976/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно а саме, на земельну ділянку площею 0,0258 га з кадастровим №:91:015:0100, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони на його відчуження. Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Київської місцевої прокуратури № 8 перебуває кримінальне провадження № 0000056 від 12.05.2017 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 самовільно, всупереч установленому законом порядку, зруйнував частину нежитлової будівлі та огородив частину земельної ділянки, які належать компанії ВІРДЖИН ПІПЛ Л.П. (VIRGIN PEOPLE L.P.), за адресою: м. Київ, вул. Алли Тарасової, 6 літера «З», чим спричинив компанії ВІРДЖИН ОСОБА_5 (VIRGIN ОСОБА_6 ) значну шкоду.
Так, встановлено, що 15.01.2018 компанія ВІРДЖИН ОСОБА_5 (VIRGIN PEOPLE L.P.) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна придбало у ТОВ «Софія Київська ХІ століття» нежитлові приміщення загальною площею 319,00 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Алли Тарасової, 6 літера «З» з кадастровим №:91:015:0100.
Допитаний представник потерпілого компанії ВІРДЖИН ОСОБА_5 (VIRGIN ОСОБА_6 ) ОСОБА_7 , показав, що 15.01.2017 компанія придбала у власність нежитлові приміщення загальною площею 319,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці з кадастровим №:91:015:0100. В подальшому власник кафе, розташованого поруч, за адресою: м. Київ, Володимирський проїзд, 2 (сквер №2) ОСОБА_4 , отримав картку на тимчасове порушення благоустрою, огородив частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим №:91:015:0100 та самовільно зруйнував частину нежитлових будівель, які належать компанії ВІРДЖИН ОСОБА_5 (VIRGIN PEOPLE L.P.).
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №153-ДК/94/АП/09/01/-18 від 28.03.2018 складеного ГУ Держгеокадастру у Київській області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим №:91:015:0100, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0258 га на підставі технічної документації із землеустрою, ГУ Держгеокадастру у м. Києві зареєстровано в Державному земельному кадастрі за ТОВ «Софія Київська ХІ століття», на ділянці розташоване нерухоме майно фундамент та частина споруди.
Разом із тим, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №162-ДК/107/АП/09/01/-18 від 08.04.2018 складеного ГУ Держгеокадастру у Київській області встановлено, що земельна ділянка, яка розташована по вул. Володимирській проїзд, 2, сквер №2 у м. Києві, орієнтовною площею 0,03382 га оформлюється за ОСОБА_8 , в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно земельна ділянка не зареєстрована та не сформована як об`єкт цивільних прав. Будь-які будівлі та споруди, крім нерухомого майна, яке належить ТОВ «Софія Київська ХІ століття», на ділянці відсутні, згідно із растрами аерофотозйомки, земельна ділянка, яка розташована по проїзду АДРЕСА_2 , яка обліковується за ОСОБА_8 , накладається на сформовану земельну ділянку з кадастровим №:91:015:0100, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0258 га.
Також, встановлено, що ОСОБА_8 звернувся до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою щодо оформлення земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами розгляду якої Департаментом сформовано кадастрову справу №А-2337, що враховуючи висновки акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №162-ДК/107/АП/09/01/-18 від 08.04.2018 складеного ГУ Держгеокадастру у Київській області, свідчить про протиправні дії ОСОБА_8 спрямовані на протиправне заволодіння частиною земельної ділянки з кадастровим №:91:015:0100, за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, під час досудового розслідування до Київської місцевої прокуратури №8 надійшло клопотання представника потерпілого компанії ВІРДЖИН ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме, на земельну ділянку з кадастровим №:91:015:0100, за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у їхньому законному користуванні.
Таким чином, оскільки земельна ділянка є об`єктом та предметом зазначеного кримінального правопорушення, з метою збереження цього майна від незаконного відчуження іншими особами, які не мають відношення до компанії ВІРДЖИН ПІПЛ Л.П., а також уможливлення виконання вироку в частині забезпечення можливості можливої конфіскації або виконання вироку в частині цивільного позову, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на зазначену земельну ділянку шляхом накладення заборони на її відчуження.
Слідчий суддя, ознайомившись із матеріалами клопотання, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна, прокурором мотивовано накладення арешту під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження необхідністю: 1) збереження цього майна, яке є об`єктом кримінального правопорушення; 2) забезпечення можливості можливої конфіскації майна як виду покарання; 3) забезпечення можливості виконання вироку суду щодо цивільного позову, тобто підставами, передбаченими пунктами 1, 3 та 4 частини 2 статті 170 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно норм ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, у клопотанні не було обґрунтовано у повній мірі доцільності накладення арешту на земельну ділянку для збереження її в якості речового доказу. Не зазначено, які обставини вчинення кримінального правопорушення вони можуть підтвердити, або ж які конкретно містять відомості, що підлягають встановленню органом досудового розслідування. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. У той же час, відомості про визнання земельної ділянки к/н :91:015:0100 речовим доказом у цьому кримінальному провадженні відсутні, відповідної постанови про визнання речовим доказом не надано. Викликають обґрунтовані сумніви щодо доцільності накладення арешту задля збереження земельної ділянки як речового доказу, оскільки остання як об`єкт матеріального світу не може бути знищена або втрачена. Більш того, земельна ділянка за кадастровим номером :91:015:0100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0258 га згідно наданої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва. Обмежувати право Київської міської ради у праві розпорядження цією ділянкою не було вмотивовано.
Щодо обґрунтування доцільності накладення арешту можливою наступною конфіскацією земельної ділянки слід зазначити наступне. У відповідності зі ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Разом із тим, прокурором обґрунтовується необхідність арешту майна для подальшого звернення стягнення на земельну ділянку, тоді як санкцією ст. 356 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні не передбачено такого виду покарання як конфіскація.
Відносно мотивування прокурора необхідністю накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :91:015:0100 можливим утрудненням у майбутньому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпеченням цивільного позову) також необхідно врахувати положення ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди).
У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. Однак зазначених вимог при подачі клопотання про арешт майна дотримано не було. Більш того, у клопотанні заявлено про накладення арешту на майно, яке не належить підозрюваного, обвинуваченому та ін. зазначеним вище суб`єктам на праві власності, обґрунтований розмір цивільного позову відсутній.
Комплексний аналіз викладених фактів у клопотанні про накладення арешту на майно свідчить про відсутність достатніх підстав для арешту майна. Як єдину підставу для арешту зазначено те, що гр. ОСОБА_8 має намір оформити право на земельну ділянку, на якій знаходиться майно іншої особи - ВІРДЖИН ОСОБА_5 , із чого випливає цивільно-правовий характер спору між цими суб`єктами, і такі дії прямо не вказують на вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законодавством підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
У зв`язку з викладеним, керуючись ст.ст. 36, 98, 131, 132, 170, 171, 173, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1