Справа № 344/799/19
Провадження № 11-сс/4808/49/19
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

апелянта ОСОБА_8 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0004318 апеляційну скаргу представника АТ «ПУМБ» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17.01.2019 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою накладено арешт на нерухоме майно, а саме на нежитлові будівлі за адресою Івано-Франківська область, Косівський район, с. Шешори, вул. Савицького Р., будинок, 13, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 6, що належать на праві приватної власності ПАТ «ПУМБ» на підставі іпотечного договору № 1-12-02/1-2 від 28.02.2013 (іпотекодавець ТзДВ «Коломийський ДОЗ»).

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на нежитлові будівлі,як речовий доказ у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник АТ «ПУМБ» ОСОБА_8 оспорює обґрунтованість ухвали слідчого судді у зв`язку з тим, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно. Вказує, що нерухоме майно набуто АТ «ПУМБ» у законний спосіб і не є предметом правопорушення та відповідно не може бути речовим доказом у розумінні вимог КПК України. Не обґрунтованим і є посилання на доведеність органом досудового розслідування факт переконання іпотекодавця ОСОБА_9 у тому, що ТОВ «Компанія Рона» належним чином виконуватиме кредитні зобов`язання перед АТ «ПУМБ», що в свою чергу унеможливить виникнення ризиків стягнення заборгованості кредитором за рахунок нерухомого майна іпотекодавця. Сам по собі факт наявності постанови про визнання об`єктів нерухомого майна речовими доказами не є ключовим фактором для накладення арешту на майно. Вказує, що представник АТ «ПУМБ» не був присутній при розгляді даного клопотання, ухвалу про арешт майна не було вчасно надіслано судом, а банк дізнався про дану ухвалу лише з сайту загальнодоступної публічної інформації «Судова влада України». Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

В апеляційній інстанції:

- апелянт підтримав апеляційну скаргу, вважає, що слідчий суддя прийняв необгрунтоване рішення, яке просить скасувати, постановити нове, яким задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, апелянт не брав участі в судовому засіданні, із запізненням отримав копію ухвали, що перешкодило вчасно подати апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Частиною четвертою статті 370 КПК України визначено, що вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Таких вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя в повній мірі не дотримався.

Згідно ст. 131 ч. 1 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Незаконне та необґрунтоване застосування арешту майна порушує право власності, гарантоване ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України.

Згідно з вимогами ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ст. 170 ч. 2 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ст.173 ч.1 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ст.170 ч.1 цього Кодексу. А відповідно до ст.173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, крім іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0004318 від 18.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України.

Слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вищевказаного нерухомого майна, посилаючись на те, що досудове розслідування у даному провадженні триває, нерухоме майно визнано речовим доказом, а тому з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок правопорушення та подальшого відшкодування завданих збитків є необхідність в накладенні арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на нерухоме майно. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказане у клопотанні нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, керуючись засадами розумності та співмірності вважав арешт майна доцільним.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про арешт майна АТ «ПУМБ», слідчий суддя не з`ясував належним чином обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу, наслідки арешту майна для інших осіб, не перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, рішення слідчого судді не вмотивоване, не містить в собі належних та достатніх обґрунтувань та висновків в частині позиції щодо накладення арешту саме в рамках вказаного провадження, що здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, про вчинення шахрайства директором ТОВ «Компанія Рона» ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не доведеного того, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Накладення арешту на майно має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто забезпечення збереження речових доказів.

В клопотанні відсутнє переконливе обґрунтування зв`язку майна АТ «ПУМБ» із злочинами, за якими проводиться досудове розслідування та наявність критеріїв за якими вищевказане майно може бути визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Саме по собі визнання органом досудового розслідування майна речовим доказом не є підставою для накладання арешту на майно з метою його збереження, оскільки в мотивувальній частині постанови про визнання речовим доказом від 7.12.2018 року не наведені мотиви, за якими слідчий прийшов до висновку, що арештовані нежитлові будівлі у відповідності до вимог ст.98 КПК України є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Зокрема, зі змісту клопотання про накладення арешту вбачається, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України були кредитні кошти, які службові особи ТОВ «Компанія Рона» отримали від ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором, а не приміщення, які були предметом договорів іпотеки, що укладались саме для отримання вищевказаних кредитних коштів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що арешт на вказане майно АТ «ПУМБ» накладений слідчим суддею за відсутності визначених законом підстав, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 405, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Пропущений апелянтом строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді поновити.

Апеляційну скаргу представника АТ «ПУМБ» ОСОБА_8 задовольнити, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2019 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0004318 від 18.10.2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на нежитлові будівлі за адресою Івано-Франківська область, Косівський район, с. Шешори, вул. Савицького Р., будинок, 13 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6, що належать на праві приватної власності ПАТ «ПУМБ» на підставі іпотечного договору № 1-12-02/1-2 від 28.02.2013 (іпотекодавець ТзДВ «Коломийський ДОЗ»).

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5