Справа № 509/1532/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді, Грузія, грузина, громадянина Грузії, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого : 06.06.2017 р. Київським районним судом в м. Одесі, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 р. п/в із застосуванням ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 2 р., підозрюваного у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000598 від 27.03.2019 року, внесеному до ЄРДР за ч. 2 ст. 185 КК України, під час якого встановлено, що 27.03.2019 року, приблизно о 17:00 год., Бігвава, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Ford Mondeo» чорного кольору д/з « НОМЕР_1 » приїхав на автомобільну дорогу «Р-70 Одеса - Білгород-Дністровський», де зупинився на узбіччі між кругом промринку «7км» та АЗС «Petromol» в с. Прилиманське, Овідіопольського району, Одеської області, побачивши припаркований автомобіль марки «Opel Zafira» д/з « НОМЕР_2 ».

Зупинившись неподалік вказаного автомобілю, а саме на відстані близько 20 метрів, Бігвава побачив водія автомобілю марки «Opel Zafira» д/з « НОМЕР_2 » потерпілого ОСОБА_9 , який бортував ліве переднє колесо, після чого вийшов з автомобілю та направився до вищезазначеного автомобіля.

Підійшовши до автомобіля марки «Opel Zafira» д/з « НОМЕР_2 », Бігвава побачив на задньому пасажирському сидінні чорну шкіряну сумку яка належить ОСОБА_9 , обравши останню предметом свого злочинного посягання.

Користуючись тим, що ОСОБА_9 перебував біля свого автомобілю, шляхом вільного доступу через незачинені задні пасажирські дверцята проник до середини вищезазначеного автомобіля, звідки таємно, повторно викрав чорну шкіряну сумку вартістю 2000 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 1500 грн., паспорт громадянина України та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Opel Zafira» д/з « НОМЕР_2 », футляр від окулярів коричневого кольору, заподіявши тим самим ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3500 грн.

Після чого Бігвава, з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

27.03.2019 р. о 21:20 год. - Бігвава затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
28.03.2019 р. о 15:15 год. - Бігваву повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Злочинні дії ОСОБА_10 доведені зібраними доказами :
1) протоколом огляду місця події від 27.03.2019 року за адресою: автомобільна дорога «Р-70 Одеса- Білгород-Дністровський», узбіччя між кругом пром. ринку «7км» та АЗС «Petromol» в с. Прилиманське, Овідіопольського району, Одеської області, автомобілю «Опель Зафіра» д/з « НОМЕР_2 »;

2) протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ;

3) протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання слідчого заперечували, вважаючи, що слідчим та прокурором не доведені суду ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама підозра необґрунтована, у зв`язку з чим вважали необхідним відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши додані до клопотання докази, суд вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Бігвава підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, яке відноситься до злочину середньої тяжкості, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`яти років.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного Бігвава саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час досудового розслідування, враховуючи, що останній раніше був судимий за скоєння умисних корисних середньої тяжкості та тяжкого злочинів, на сьогодні підозрюється у скоєнні повторного умисного корисного злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5-ти років, є громадянином Грузії, не зареєстрований на території України, непрацевлаштований, у нього відсутні засоби існування, заробітку, постійного чи тимчасового джерела доходів, та постійне місце проживання, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, в будь-який момент покинути межі і перетнути державний кордон України, може вчинити інше умисне корисне кримінальне правопорушення чи продовжити займатися злочинною діяльністю, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та у зв`язку з тим, що на даний час триває досудове розслідування, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого або свідків, може залякувати або у будь-який незаконний спосіб впливати на потерпілого або свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.
Крім того, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає доведеним ризик того, що підозрюваний може вчинити тиск на потерпілого та свідків з метою спонукання їх до надання неправдивих показань та уникнення таким чином кримінальної відповідальності.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину) середньої тяжкості, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені вище ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, незважаючи на існування у нього дружини, що на думку суду само по собі не свідчить про міцність соціальних зв`язків Бігвави.

При цьому, з урахуванням вищевикладених обставин, зокрема, оцінюючи в сукупності обставини тяжкості злочину, особи підозрюваного, його матеріального стану, суми матеріальної шкоди, відсутності постійного місця роботи, засобів існування, доходів, проживання та реєстрації на території України, громадянства іноземної держави - Грузії, і як слід, реальної і об`єктивної можливості в будь-який час покинути межі України, тим самим запобігти кримінальному переслідуванню за скоєний в Україні злочин і переховуватися від правоохоронних органів , попередню судимість за умисні корисні тяжкі злочини і скоєння даного злочину підозрюваним ОСОБА_10 в період іспитового строку за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2017 р., і як слід - ризику продовження або повторення протиправної поведінки підозрюваним (скоєння нових умисних корисних злочинів) та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає можливим в даному конкретному випадку не визначати розмір застави підозрюваному, адже на думку суду, будь-який розмір застави передбачений п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України - не зможе слугувати достатнім стримуючим фактором, в повній мірі здатним запобігти зазначеним вище ризикам з боку підозрюваного, так як скоєння злочину в період іспитового строку, громадянство Грузії і відсутність у підозрюваного Бігвави офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку об`єктивно свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявні ризики подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 183,193,194,197 КПК України,-

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.
Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Одеському Слідчому Ізоляторі № 21 УДПС України в Одеській області строком до 21 години 20 хвилин 25.05.2019 року.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів і обчислюється з моменту затримання з 21:20 год. 27.03.2019 року до 21:20 год. 25.05.2019 року.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 25.05.2019 року о 21:20 год.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1