ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/370/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №619/4150/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою подання начальника Державної установи «Дергачівська виправна колонія (№109)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 задоволено; засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року, на невідбутий строк 1 рік 3 місяці.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що згідно вироку від 30 травня 2016 року Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою від 11.10.2016 р. колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у відбутий строк його знаходження у попередньому ув`язненні з 30.05.2016 р. по 11.10.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За поданням Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції 24 липня 2017 року Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (згідно із рішенням Центральної комісії Міністерства юстиції України від 17.07.2017 року № 1.12/7-2017) на підставі ст. 100. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України видано наряд про переведення засудженого до виправної колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання для подальшого відбування покарання. Початок строку 30.05.2016 р., кінець строку 19.01.2020 р.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 характеризується адміністрацією колонії з позитивної сторони, мав два стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законом порядку, один раз заохочувався правами начальника установи та ще двічі дисциплінарною комісією, працює, до праці ставиться сумлінно, у взаємовідносинах підтримує дружні стосунки, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, приймає участь у неоплатних роботах з благоустрою території відділення, до виконання робіт ставиться з розумною ініціативою. Після проведення виховної роботи та залучення до суспільно-корисної праці змінив своє ставлення до скоєного. За час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував. За час відбування покарання утримано згідно виконавчого листа на користь потерпілої ОСОБА_8 2508,42грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання став на шлях виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, у зв`язку із чим до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Мотивуючи скаргу вказав, що засуджений не в повному обсязі відшкодував потерпілій стороні завдані збитки, загальна сума яких складає 21106 грн. 73 коп. Звертає увагу, що злочин Прасолом було скоєно у стані алкогольного сп`яніння, він мав стягнення за вжиття алкоголю, у перший рік відбування покарання не заохочувався, відбуває покарання, в тому числі, за вчинення тяжкого злочину, не вирішено питання щодо його подальшого працевлаштування після звільнення. На думку апелянта, засуджений не довів свого виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що згідно вироку Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.10.2016 р. відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у відбутий строк його знаходження у попередньому ув`язненні з 30.05.2016 по 11.10.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 30.05.2016, кінець строку 19.01.2020.
16.10.2018 року начальник ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)» спільно з головою спостережної комісії при Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області звернулися до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року вказане подання задоволено з наведених вище підстав.
Даючи оцінку законності оскаржуваної ухвали суду та обґрунтованості апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Вивченням даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він не одружений, має середню освіту, до постановлення вироку, за яким відбуває покарання, не судимий.
Адміністрацією Дергачівської виправної колонії, де засуджений відбуває покарання з 16.08.2017 року, ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони, з наданих матеріалів вбачається, що він мав два стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законом порядку, один раз заохочувався правами начальника установи та ще двічі дисциплінарною комісією, працює, до праці ставиться сумлінно, у взаємовідносинах підтримує дружні стосунки, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, приймає участь у неоплатних роботах з благоустрою території відділення, до виконання робіт ставиться з розумною ініціативою. Після проведення виховної роботи та залучення до суспільно-корисної праці змінив своє ставлення до скоєного. За час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував, вину у скоєних злочинах визнав у повному обсязі, підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та телефонних дзвінків, має охайний зовнішній вигляд, позитивно ставиться до програм ресоціалізації, приймає в них участь. За час відбування покарання утримано згідно виконавчого листа на користь потерпілої ОСОБА_8 2508,42 грн.
В поданні про умовно-дострокове звільнення містяться дані про те, що питання побутового влаштування засудженого узгоджено з керівництвом Зміївського РВ з питань пробації та селищним головою Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області 20.06.2018 р.
Також, зазначено, що ОСОБА_7 буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю, де мешкав до арешту, а також буде працевлаштований на одному з підприємств області.
Згідно із довідки установи виконання покарань, 03.04.2017 року ОСОБА_7 оголошено подяку за сумлінну поведінку та ставлення до праці; 06.07.2018 року він нагороджений похвальною грамотою за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, виконання покладених обов`язків; 01.10.2018 р. засудженому оголошено подяку з тих самих підстав.
09.11.2017 р., 21.12.2017 р. на ОСОБА_7 накладалися стягнення за паління у не відведеному для цього місці та неввічливу поведінку до представника адміністрації, а також вживання спиртних напоїв. Вказані стягнення погашено.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, та своєю сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, засуджений став на шлях виправлення.
Матеріали провадження містять дані, що підтверджують сумлінну поведінку та належне ставлення до праці ОСОБА_7 .
При розгляді питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, судом була вивчена поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, його ставлення до вчиненого та до режиму відбування покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також характеризуючих його під час відбування покарання даних, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про наявність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Посилання прокурора на відсутність повного відшкодування засудженим завданої шкоди як на підставу для відмови в застосуванні ст. 81 КК України є необґрунтованим. Ця обставина не визначена Законом як обов`язкова при розгляді питання щодо умовно-дострокового звільнення особи. Крім того, відрахування із заробітної плати здійснювалися адміністрацією колонії, роботою ОСОБА_7 забезпечувався також працівниками колонії, а тому він об`єктивно не міг збільшити суму таких відрахувань з метою повного погашення завданих збитків потерпілій.
Таким чином, доводи апеляції прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін, як така, що є обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга прокурора не містить посилань на передбачені ст. 415 КПК України порушення, перелік яких є вичерпним, які б давали суду апеляційної інстанції законні підстави для скасування рішення суду та призначення у кримінальному провадженні нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області - залишити без задоволення, а ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: