Постанова

Іменем України

02 квітня 2019 року
м. Київ

судова справа № 610/837/17
провадження № 51-144км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 26 травня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 26 лютого 2017 року близько 02:00 на вул. Савинське шосе в м. Балаклії Харківської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що полягало в нанесенні ОСОБА_7 одного удару по ногах та п`ятьох ударів в обличчя, відкрито викрав із кишені штанів останнього 5000 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про зміну оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить застосувати до нього положення статей 69, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що суди повною мірою не врахували всіх даних, які характеризують його особу, та пом`якшуючих покарання обставин.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції засуджений ОСОБА_6 , висловивши свої доводи на підтримання касаційної скарги, просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням, прокурор вважала, що доводи засудженого в касаційній скарзі є безпідставними, а судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому засуджений не оспорює доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи засудженого, наведені ним у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, а також щодо необхідності застосування до нього положень статей 69, 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував тяжкість вчиненого ним протиправного діяння, дані, які характеризують особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання засудженого.
Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_6 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, офіційно не працює, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особливості, однак може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставинами, які пом`якшують покарання засудженому, суд визнав щире каяття й повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, а обставиною, що його обтяжує, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі цих даних районний суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Аналогічні доводи щодо необґрунтованості призначення засудженому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, були наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З урахуванням наведеного та особи засудженого, який, будучи раніше неодноразово засудженим, у тому числі за вчинення злочинів проти життя й здоров`я особи, а також злочинів проти власності, знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку спрямованість винного на вчинення протиправних діянь, з огляду на те, що метою покарання є не тільки кара та виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, наближеного до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 положення статей 69, 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає навіть з урахуванням доводів засудженого, наведених у його касаційній скарзі.
При цьому доводи засудженого про наявність у його діях ознак активного сприяння розкриттю злочину є неспроможними і спростовуються матеріалами провадження.
Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний у будь-якій формі надає допомогу органам правосуддя у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).
Однак у результаті перевірки матеріалів провадження не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_6 ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у вину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3