Номер провадження 1-кп/243/384/2019
Номер справи 243/1110/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» лютого 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014 від 28 січня 2019 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Військової прокуратури Донецького гарнізону 05 лютого 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матіясове Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця, який проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення у військовому званні солдат, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13 квітня 2010 року Березанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;

- 25 червня 2011 року Березанським районним судом Миколаївської області ст.ст. 185 ч. 3, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Звільнений 27 листопада 2013 року на підставі Постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 13 днів;

- 20 липня 2016 року Березанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

- 27 листопада 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.ст. 187 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності. Відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія № 93» Управління Державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що:

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

18 березня 2014 року - з дня опублікування набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Пунктом 1 зазначеного Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року визначено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Згідно п. 4 вказаного Указу визначено Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Тобто, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.

Статтею 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, зокрема: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховної Ради України; встановлює режим роботи органів державної влади, інших державних органів під час мобілізації та у воєнний час.

У 2014 році ще двічі оголошувалась часткова мобілізація, а саме Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року №454/2014 та від 21 липня 2014 року №607/2014 (затверджені Законами України №1240-УІІ від 06 травня 2014 року та №1595-УІІ від 22 липня 2014 року, відповідно).

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 (затверджений Законом України №113-УІІІ від 15 січня 2015 року) визначено Кабінету Міністрів України: перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність; установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Рішення щодо звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період були прийняті:

Указом Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» визначено провести у березні-травні 2015 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303;

Указом Президента України №254/2015 від 06 травня 2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію»;

Указом Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15».

У подальшому, Указом Президента України №411/2016 від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» визначено провести у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Станом на сьогоднішній день Указами Президента України чи Законами України не приймались рішення про порядок і терміни проведення заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу (національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду переведено відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, який затверджений Законом України №113-УІІІ від 15 січня 2015 року), а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту переведено на організацію та штати воєнного часу відповідно до Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 23 липня 2015 року № 215 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення, і призначено на посаду старшого кулеметника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення (на автомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення.

24 липня 2015 року на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №215 від 23 липня 2015 року та розпорядження НСхТУ від 24 липня 2015 року №6/3-3537 солдат ОСОБА_4 вибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_2 НГУ, у АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.

Натомість, солдат ОСОБА_4 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, ОСОБА_4 проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, на посаді старшого кулеметника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення (на автомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення, у військовому званні «солдат», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 серпня 2015 року, самовільно, без отримання відповідного дозволу командування, залишив розташування військової частини НОМЕР_2 НГУ, у АДРЕСА_2 , та направився до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_2 НГУ, до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не з`являвся.

Надалі, 16 лютого 2016 року Ленінським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в порядку ст. 208 КПК України солдата ОСОБА_4 затримано та цього ж дня останньому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У подальшому, 27 листопада 2017 року солдата ОСОБА_4 засудженого Ленінським районним судом м. Миколаєв за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі та направлено для відбування вказаного кримінального покарання до Казанківської виправної колонії Миколаївської області №93, де на даний час ОСОБА_4 і знаходиться.

17 серпня 2017 року на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 17 серпня 2017 року №169 солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу вказаної військової частини.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України та суду пояснив, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 23 липня 2015 року № 215 він був зарахований до списків особового складу військової частини та поставлений на всі види забезпечення, і призначений на посаду старшого кулеметника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення (на автомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення. 24 липня 2015 року на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №215 від 23 липня 2015 року та розпорядження НСхТУ від 24 липня 2015 року №6/3-3537 він вибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_2 НГУ, у АДРЕСА_2 . Під час проходження військової служби він у відповідності до ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків. Він діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Так, він проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, на посаді старшого кулеметника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 9-ї роти оперативного призначення (на автомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення, у військовому званні «солдат», самовільно, без отримання відповідного дозволу командування, залишив розташування військової частини НОМЕР_2 НГУ, у АДРЕСА_2 , та направився до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_2 НГУ, до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не з`являвся. 16 лютого 2016 року Ленінським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в порядку ст. 208 КПК України його затримано та цього ж дня йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 27 листопада 2017 року його засуджено Ленінським районним судом м. Миколаєв за вчинення злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі та направлено для відбування вказаного кримінального покарання до Казанківської виправної колонії Миколаївської області №93, де на даний час він і знаходиться. 17 серпня 2017 року на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 17 серпня 2017 року №169 його виключено зі списків особового складу вказаної військової частини. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Наказу військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 348 від 22 серпня 2015 року про призначення службового розслідування по факту відсутності солдата ОСОБА_4 вбачається, що 22 серпня 2015 року командир автомобільної роти старший лейтенант ОСОБА_6 . Рапортом доповів про відсутність старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення на автомобілях 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який тимчасово приряджений до військової частини НОМЕР_2 (а.п.50-51).

Із Рапорту командира автомобільної роти старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 22 серпня 2015 року вбачається, що на шикуванні особового складу призваних за мобілізацією на обід був відсутній старший кулеметник 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення на автомобілях 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_4 , який тимчасово приряджений до військової частини НОМЕР_2 . Місце знаходження солдата ОСОБА_4 не відомо (а.п.52).

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 169 від 17 серпня 2017 року вбачається, що виключити зі списків особового складу частини солдата ОСОБА_4 , який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який самовільно залишив військову частину 22 серпня 2015 року, призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_4 (Повідомлення військової прокуратури Донецького гарнізону від 17 серпня 2017 року № 40/17/22-2798), надіславши його облікові документи та Витяг з Наказу до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.п.67).

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 215 від 23 липня 2015 року вбачається, що зарахувати в списки особового складу частини та на всі види забезпечення нижчепойменованих відмобілізованих військовослужбовців, які прибули для подальшого проходження військової служби із військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) в розпорядження командира військової частини солдата ОСОБА_4 (а.п.69,74).

Із Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 216 від 24 липня 2015 року вбачається, що призначити групу військовослужбовців призваних по мобілізації, з 23 липня 2015 року солдата ОСОБА_4 , старшим кулеметником 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення. Уважати таким, що вибули у службове відрядження групу військовослужбовців призваних по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) у зв`язку з їх службовою необхідністю, з 24 липня 2015 року солдата ОСОБА_4 , старшого кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення (а.п.70,73).

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 3 ст. 408 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 408 ч. 3 КК України, тобто дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та розкаявся у вчиненому, на теперішній час звільнений з військової служби, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак, в мінімальних межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону за цим вироком у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним на підставі Вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2017 року - позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності, з ізоляцією засудженого та поміщення його до Кримінально виконавчої установи закритого типу.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 із заліком досудового ув`язнення і судового розгляду справи обчислювати з 16 лютого 2016 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк остаточного покарання, обраного за сукупністю злочинів, повністю зарахувати покарання, відбуте за Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 16 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), з 21 червня 2017 року по 18 лютого 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року).

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишити без змін «тримання під вартою».

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .