Провадження № 1-в/331/14/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, через адміністрацію ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання.

Клопотання обґрунтоване тим, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року його засудженого за п 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року, призначене покарання залишено без змін.

12.01.2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01 листопада 2008 року по 20 червня 2017 року включно. Таким чином, на момент прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року він фактично відбув покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 просить суд застосувати до нього положення ст. 49 КК України та звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінчення строків давності, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням, просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованістю.

Заслухавши доводи засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно інформації, яка міститься в матеріалах даного провадження, ОСОБА_4 перебуває в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області у зв`язку із розглядом його заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. (а.п. 11).

Таким чином, ОСОБА_4 , знаходячись в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» фактично відбуває там покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року.

За таких обставин клопотання ОСОБА_4 може розглядатись Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та призначено покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2016 року та ухвалою колегій суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року, призначене ОСОБА_4 покарання у вигляді довічного позбавлення волі залишено без змін.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:

закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК строків;

відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 24 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:

притягнення особи як обвинуваченого;

згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 КПК України).

Давність, згідно з ч. 5 ст. 49 КК, не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України (статті 109114-1 КК), проти миру та безпеки людства (статті 437439 і ч. 1 ст. 442 КК).

Положеннями ст. 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину і до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

не ухилялася від слідства або суду;

не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.
За співучасті у злочині строк давності обчислюється з дня, коли була завершена роль, що виконував певний співучасник, а не день вчинення злочину виконавцем.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49, 106 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили.

Приймаючи до уваги, що згідно вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року, останній епізод злочинної діяльності за ч. 2 ст. 115 КК України, який кваліфікується відповідно до ст. 12 КК України, як особливо тяжкий злочин, вчинений ОСОБА_4 у вересні 2008 року, суд приходить до висновку, що клопотання останнього про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст. 49 КК України задоволенню не підлягає, оскільки на момент набрання вказаним вироком законної сили, а саме, 07 вересня 2017 року не минуло строків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому доводи ОСОБА_4 , що на момент набрання вироком законної сили з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України ним фактично відбуто покарання в місцях позбавлення волі більше 15 років, суд до уваги не приймає, оскільки початком перебігу строку давності є саме день, коли злочин був вчинений, а кількість проведених років в місцях позбавлення волі в даному випадку не має жодного доказового значення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстав для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1