ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/853/19 Справа № 186/6/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000838 за апеляційними скаргами прокурора Першотравенського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання час її попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2717 гривень 19 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень, а всього стягнуто 102717 гривень 19 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_8 20 жовтня 2013 року приблизно о 00 годин 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилась у квартирі АДРЕСА_2 , де наодинці вживала спиртні напої. У вказаний час в квартиру, де знаходилася ОСОБА_8 , прийшов ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_8 близько 6 років співмешкала за вказаною адресою, який також перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 , перебуваючи в кухні квартири АДРЕСА_2 став ображати ОСОБА_8 та принижувати її людську гідність на ґрунті чого між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 , яка бажаючи помститися ОСОБА_11 за нанесені образи та приниження, виник злочинний умисел, направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 взяла кухонний ніж, який використовуючи як знаряддя вчинення злочину, та умисно, бажаючи нанести тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 , нанесла один удар вказаним ножем потерпілому в область грудної клітини зліва, після чого потерпілий бригадою швидкої допомоги був доставлений до КЗ Першотравенська міська лікарня ДОР.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, у відповідності із висновком судово-медичної експертизи № 488 від 16.11.2013 року, у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини із пошкодженням серця, що ускладнилося масивною внутрішньо-порожнинною кровотечею, тампонадою серця та шоком крововтратою.
Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 помер у відділенні інтенсивної терапії КЗ Першотравенська МЛ ДОР» 20 жовтня 2013 року о 07 годині 10 хвилин.

В апеляціях на вирок:
- прокурор Першотравенського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь небезпеки вчиненого, посягання на життя та здоров`я людини, наслідки у виді заподіяння смерті потерпілому.
Крім того вказує, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Будь-які обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, судом встановлені не були. Вину у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачена не визнала, у вчиненому не розкаялася, жодних дій, направлених на зменшення негативних наслідків вчиненого нею кримінального правопорушення, не вчиняла. Свого жалю та вибачення батькам потерпілого не виказувала та не приймала участі у наданні допомоги при похованні загиблого.
Також прокурор зазначає, що при призначенні покарання не враховано, що обвинувачена одразу після вчинення кримінального правопорушення почала вибудовувати різні версії, які б підтверджували її непричетність до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а саме вказувала про виклик швидкої, що потерпілий прийшов таким з вулиці, при огляді місця події слідчому вказувала, що потерпілий впав та можливо на щось наштрикнувся, в подальшому обвинувачена вказувала, що в неї була сварка з потерпілим, однак як він отримав тілесні ушкодження, вона не пам`ятає, а вже під час закінчення судового розгляду, через чотири з половиною роки після подій, обвинувачена вказала, що потерпілий її душив, в неї потемніло в очах і вона вдарила його ножем, який потрапив їй під руки з метою самозахисту. Окрім цього, обвинувачена намагалася уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду, в результаті чого перебувала в розшуку більш ніж три роки.
Прокурор вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченої та обставинам, що обтяжують покарання, і не буде сприяти виправленню обвинуваченої ОСОБА_8 , а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

- захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватою і виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції були допущені: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які вказують на його незаконність та необґрунтованість.
12 березня 2019 року захисником ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 надано доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначено, що в ході судового розгляду надані стороною обвинувачення свідки пояснили суду, що вони не були присутні при конфлікті, та що сталося між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 вони не знають, бачили востаннє ОСОБА_11 перед тим, як він йшов додому.
Захисник вказує, що будучи допитаною в суді першої інстанції, ОСОБА_8 пояснила, що в ніч на 20 жовтня 2013 року, вона була за місцем свого проживання, де проживала спільно з ОСОБА_11 . Приблизно о 24 год. 00 хв. ОСОБА_11 прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, де став безпричинно лаятися, бити її ногами по ногах, смикати на кухні стіл, після чого завдав удар ногою в область живота, від чого вона впала на стілець, який стоїть біля столу, після чого ОСОБА_11 , схопив її руками за шию і став душити. Відчуваючи, що втрачає свідомість, ОСОБА_8 стала намацувати що-небудь навколо, щоб відбитися від ОСОБА_11 і зупинити його злочинні дії. Схопивши якийсь предмет, зі столу чи м`якого кухонного куточка, вона правою рукою завдала ОСОБА_11 один удар в ліву бокову частину тулуба, після якого ОСОБА_11 відпустив її шию і пішов у кімнату. Захисник зазначає, що удар ножем ОСОБА_8 наносила з метою самооборони. В цей же день, її оглянув лікар на предмет наявності тілесних ушкоджень, але останній не виявив тілесних ушкоджень в області шиї, пояснивши, що вони можуть проявитися пізніше. На наступний день, тобто 21 жовтня 2013 року тілесні ушкодження в області шиї проявилися і були зафіксовані судово-медичним експертом.
Захисник також вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, наявність перекручених фактів в показаннях свідків і відсутність оцінки їх протиріч.
На думку захисника, в діях обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 36 КК України, а саме необхідна самооборона, оскільки удар вона нанесла під час вчинення щодо неї суспільно небезпечного посягання. Вона була змушена застосувати будь-який предмет, як виявилося їй під руку попав ніж, про що вона не усвідомлювала в момент, коли його хапала і заподіяти ОСОБА_11 шкоду у виді одного удару, який є необхідним і достатнім в даній обстановці для негайного припинення посягання.
Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за його відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
При апеляційному розгляді обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_9 при апеляційному розгляді підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено судом першої інстанції за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК.
Дії ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .
Так, висновок суду першої інстанції підтверджується, у тому числі показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_8 , яка визнала свою вину частково, не заперечувала факту нанесення одного удару ножем потерпілому ОСОБА_11 ; показаннями потерпілого ОСОБА_10 - батька ОСОБА_11 , який вказував, що були випадки, коли ОСОБА_8 телефонувала їм серед ночі о 1-2 годині та говорила про те, що ОСОБА_11 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та вчинив скандал, після чого вони з дружиною приходили до них додому і з`ясовувалось, що ОСОБА_8 також знаходиться в стані сильного алкогольного сп`яніння. Обвинувачена неодноразово погрожувала ОСОБА_11 тим, що вона його заріже, що також говорила і потерпілому ОСОБА_10 з дружиною. Крім того, потерпілий зазначав, що ОСОБА_8 дуже ревнувала його сина ОСОБА_11 до інших жінок, у зв`язку з чим постійно влаштовувала останньому скандали, так як дуже боялася, що він її покине.
Ці показання узгоджуються з показаннями: свідка ОСОБА_13 - матері ОСОБА_11 , яка показала, що ОСОБА_8 неодноразово висловлювала їм з чоловіком погрози в адресу їх сина, говорила, що його заріже і їй за це багато не дадуть, крім того, зазначала, що обвинувачена дуже ревнувала та боялася, що ОСОБА_11 від неї піде і у той час, коли ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_11 ножове поранення, останній мав намір покинути обвинувачену ОСОБА_8 ; свідка ОСОБА_14 , яка працює медичною сестрою в Першотравенській міській лікарні, куди було доставлено пораненого ОСОБА_11 , у якого було поранення в області грудної клітки біля серця та який говорив їй, що тілесне ушкодження йому спричинила дружина.
Також висновок суду першої інстанції ґрунтується на даних, що містяться у протоколі огляду від 20 жовтня 2013 року, згідно якого було оглянуто футболку та светр ОСОБА_11 , які на передній частині мали пошкодження у вигляді порізу лінійної форми довжиною 20-11 мм, в області порізу знаходились плями бурого кольору (т. 1, а.кп. 4-7); протоколі огляду місця події від 20 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , в ході якого встановлено, що в кухні біля стіни є кухонний диван, на дивані склянки, хліб, біля дивану стоїть стіл, кришка якого знаходиться біля його каркасу, біля стіни знаходяться розкидані речі, у спальній кімнаті розкидані деякі носильні речі, в іншій кімнаті біля стіни стоїть диван, на якому розкидана постільна білизна, речі в даній кімнаті також розкидані, біля входу в кімнату є двері, на яких виявлена куртка, біля дверей джинси і туфлі, у під`їзді до квартири плями відсутні, в ході огляду вилучено речі ОСОБА_11 , а саме куртку, туфлі, джинси, речі ОСОБА_8 : шорти і футболку, а також дві пляшки з-під горілки, ніж кухонний, рюмку, ніж, ножиці (т. 1, а.кп.12-19); довідці від 20.10.2013 року, згідно якої ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 10 хвилин (т. 1, а.кп. 21); довідці від 20.10.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_8 було оглянуто 20.10.2013 року о 17 годині 45 хвилин лікарем ОСОБА_15 , в ході огляду виявлено забійні садна правого зап`ястя, лівого коліна в/3 лівої гомілки (т. 1, а.кп. 85); протоколі проведення слідчої дії від 23 жовтня 2013 року, в ході якої обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що 20.10.2013 року приблизно о 00 год. 30 хв. між нею та її співмешканцем ОСОБА_11 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 намагався її задушити, а вона вдарила його ножем, після чого ОСОБА_11 попросив викликати швидку і його було доставлено в лікарню (т. 1, а.кп. 120-126); висновках експерта № 448 від 16.11.2013 року та № 448 (додатковому) від 22.11.2013 року, якими підтверджується, що смерть ОСОБА_11 наступила від сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням серця, що ускладнилося масивною внутрішньо-черевною кровотечею, тампонадою серця та шоком кровотратою. Між проникаючим колото-різаним пораненням з пошкодженням серця та смертю є прямий причинно-наслідковий зв`язок та вказане поранення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Поранення спричинено прижиттєво, можливо 20.10.2013 року, плоским колючо-ріжучим предметом типу клинка ножа з шириною клинка не більше 19,7 мм, який має гостре лезо та обух, товщиною приблизно 1,1 мм, довжина клинка 8,5 -9 см. Не виключена можливість, що з даним пораненням потерпілий міг передвигатися незначний проміжок часу (декілька хвилин). Спричинення колото-різаного поранення ОСОБА_11 можливе при обставинах вказаних ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту (т. 1, а.кп. 142-147, 149).
Відповідно до висновку експерта № 703-МК від 12.12.2013 року, пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні грудної клітини зліва від трупа ОСОБА_11 , могло бути заподіяне клинком представленого на експертизу ножа, або ножа з аналогічними конструктивними особливостями (т. 1, а.кп. 167-169).
У відповідності до висновку експерта № 799 від 15.11.2013 року на клинку ножа, що був наданий на дослідження, наявність крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені (т. 1, а.кп. 162-164).
Всі зазначені докази суд першої інстанції оцінив відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Згідно з актом № 249 від 28.11.2013 року ОСОБА_8 визнана осудною, застосування мір примусового медичного характеру не потребує, в стані фізіологічного афекту в момент спричинення ОСОБА_11 тяжкого тілесного пошкодження - не знаходилася (т. 1, а.кп. 173-175).
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 в стані необхідної оборони, межі якої не були перевищені, так як вона захищалася від нападу з боку потерпілого ОСОБА_11 та не мала реальної можливості ефективно відбити суспільно небезпечне посягання на неї іншими засобами із заподіянням ОСОБА_11 шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного припинення його посягання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Обставини, на які посилається захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції, визнані такими, що не відповідають дійсності, і суд першої інстанції вірно розцінив їх, як лінію захисту обвинуваченої ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення.
Так, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України є будь-які дії особи, безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної та невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, і у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення.
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Із показань обвинуваченої ОСОБА_8 слідує, що коли потерпілий ОСОБА_11 повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння, він став її бити, в кухні перекинув ногою стіл та вдарив її спочатку по нозі, а потім ногою в живіт, після чого став її душити. У зв`язку з цим ОСОБА_8 вдарила ОСОБА_11 тим, що потрапило під руку ножем, після чого ОСОБА_11 припинив свої дії, відпустив її та пішов до кімнати, де роздягнувся та ліг на диван.
Відповідно до висновку експерта № 575 від 21.10.2013 року, на момент огляду у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на передньо-бічних поверхнях шиї в середній та нижній її третинах, на передній поверхні плеча в середній третині та на зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині та саден на задньо-бічних поверхнях шиї в нижній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу та на передній черевній стінці по білій лінії живота над пупком. Тілесні ушкодження у вигляді синців утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним та здавлюючим механізмом, з місцем прикладання діючої сили у вищевказані області, а тілесні ушкодження у вигляді саден утворились від дії твердих тупих предметів, які діяли по дотичній з місцем прикладання діючої сили сили у вищевказані області або при ударі об такі. Зазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних пошкоджень, та враховуючи їх морфологічні ознаки, не виключена можливість їх утворення 20 жовтня 2013 року (т. 1, а.кп. 139-140).
Судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_16 , яка пояснила, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_8 в області шиї, за загальним принципом проявляються протягом 6-12 годин з моменту їх спричинення, знаходяться на такій ділянці шиї, яка є доступною для самотравмування та могли бути спричинені обвинуваченій ОСОБА_8 не пізніше, як за 24 години до її огляду експертом.
Враховуючи, що освідчення ОСОБА_8 відбувалося в проміжок часу з 08 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин 21 жовтня 2013 року, тобто виходячи з показань експерта ОСОБА_16 , тілесні ушкодження могли бути спричинені, починаючи з 08 години 00 хвилин 20 жовтня 2013 року, тобто набагато пізніше ніж ОСОБА_11 було доставлено до Першотравенської міської лікарні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при огляді ОСОБА_8 лікарем приймального відділення Першотравенської міської лікарні ОСОБА_15 о 17 годині 45 хвилин 20 жовтня 2013 року, тілесних ушкоджень в області шиї виявлено не було і скарг від ОСОБА_8 на біль в області шиї та застосування до неї потерпілим ОСОБА_11 фізичного насилля у виді здавлювання її шиї не надходило, аж до моменту її освідчення на судово-медичній експертизі 21 жовтня 2013 року.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що тілесні ушкодження на шиї, які були виявлені у ОСОБА_8 21 жовтня 2013 року, - були спричинені не ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив твердження обвинуваченої та сторони захисту в суді першої інстанції, що обвинувачена спричинила тяжкі тілесні ушкодження потерпілому у стані необхідної оборони, з огляду на те, що захищала себе від нападу з боку ОСОБА_11 , навів у вироку мотивування своїх висновків, з якими погоджується колегія суддів.
Суд першої інстанції правильно врахував поведінку обвинуваченої, яка згідно показів свідків була більш агресивною в порівнянні з поведінкою потерпілого ОСОБА_11 , постійно проявляла ревнощі, у зв`язку з чим вчиняла сварки та скандали на фоні вживання алкоголю.
Колегія суддів також звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_8 повідомила суд, що спричинила тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 в стані необхідної оборони лише через чотири з половиною роки з моменту події.
Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що в апеляційному суді обвинувачена та її захисник не змогли надати ґрунтовних пояснень причин, завдяки яким у обвинуваченої ОСОБА_8 були підстави вважати, що вона перебувала в стані необхідної оборони та не перевищила її меж, відтак такі доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що потерпілий ОСОБА_11 не вчиняв щодо обвинуваченої ОСОБА_8 дій, які передбачали б реальну загрозу останній або для їх сприйняття, як таких. Заподіяння ОСОБА_8 шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_11 не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту. Тобто, підстав вважати, що ОСОБА_8 у даному випадку діяла у стані необхідної оборони, у колегії суддів немає.
При цьому, посилання захисника ОСОБА_7 на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та наявність перекручених фактів в показаннях свідків, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження при перевірці матеріалів провадження.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка неодружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченій, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що остання ухилялася від суду та більше трьох років пребувала у розшуку та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання, дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається прокурор, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченій, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Першотравенського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: