Справа № 470/44/18 Провадження № 1-кп/478/14/2019
У Х В А Л А
07 травня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області,
у складі колегії суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Під час судового розгляду в ході дослідження доказів, що надаються стороною обвинувачення, а саме: проведення демонстрації відеозапису ходу проведення обшуку в домоволодінні обвинуваченого ОСОБА_6 захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було заявлено клопотання про визнання доказу недопустимим в порядку ст. 89 КПК України недопустимим.
Так, стороною захисту зазначено, що обшук у домоволодінні ОСОБА_6 було проведено з порушенням права на захист, без роз`яснення обвинуваченому належним чином його прав та обов`язків, оскільки обвинувачений через вади здоров`я не зміг почути та зрозуміти свої права та реалізувати їх повною мірою.
Також захисник ОСОБА_9 пояснив суду, що слідчим фактично було здійснено дії, скеровані на відмову обвинуваченим ОСОБА_6 від присутності та участі під час проведення обшуку захисника, шляхом ведення останнього в оману.
За таких обставин захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просили суд визнати протокол обшуку від 25.01.2018 року, складений старшим слідчим СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 очевидно не допустимим доказом.
Захисник ОСОБА_8 подане клопотання підтримав, суду пояснив, що дії слідчого під час проведення обшуку та не забезпечення права обвинуваченого на захист призвело до самовикриття ОСОБА_6 , просив визнати протокол обшуку від 25.01.2018 року очевидно недопустимим.
Обвинувачений підтримав позицію захисників та подане клопотання.
Прокурор проти задоволення клопотання захисників заперечував, вважаючи його передчасним, посилаючись на можливість встановлення у подальшому обставин щодо допустимості доказу.
Розглянувши клопотання захисників, вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Згідно з вимогами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).
З огляду на положення ст.ст.86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом процесуального порядку його отримання.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості заявленого захисниками доказу на цій стадії судового провадження, без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема щодо наявності захворювань обвинуваченого пов`язаного із слухом, неможливість через це обвинуваченим розуміти повною мірою свої права, тощо колегія суддів не вбачає та вважає вирішення питання про його недопустимість передчасним.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що питання правомірності протоколу обшуку від 25.01.2018 року, складеного старшим слідчим СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 доцільно з`ясовувати у загальному порядку під час прийняття остаточного рішення у справі шляхом дослідження цього доказу у його сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.
За таких обставин у задоволенні клопотання слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.85-89, 94, 371-372 КПК України, суд -
П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисників про визнання протоколу обшуку від 25.01.2018 року, складеного старшим слідчим СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 недопустимим - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: