ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/704/19
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання

"04" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Києві кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003030 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 368-4 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане кримінальне провадження з обвинувальним актом та додатками до нього.
Прокурор просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Сторона захисту та обвинувачена, у вирішенні вказаного питання покладались на розсуд суду. Разом з тим, вказували на порушення вимог Закону при проведенні досудового розслідування та складанні обвинувального акту, а саме: безпідставне виділення матеріалів вказаного провадження, отримання дозволу на внесення даних до ЄРДР, порушення правил підслідності, наявність в обвинувальному акті тверджень, які є неприпустимими з точки зору презумпції невинуватості, а саме зазначення прізвища осіб, статус яких не встановлено, відсутність належним чином сформульованого обвинувачення, а також наявність суперечностей при обвинуваченні ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368-4 КК України, не зазначення місця та часу вчинення правопорушень.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

У відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, на підставі п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України прокурор має право викладати фактичні обставини справи, які він вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Разом з тим саме на стадії підготовчого судового засідання суд зобов`язаний перевірити відповідність викладеного прокурором вимогам кримінального процесуального кодексу України, як про це і зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для вирішення питання щодо можливості призначення провадження до судового розгляду, в тому числі щодо можливості роз`яснення обвинувачення судом у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно ст. 337 КПК України, проводиться судовий розгляд.
Крім того, ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З огляду на викладене суд вважає, що положення ст. 291 КПК України визначають структуру обвинувального акту, разом з тим змістовне наповнення вказаного процесуального документа, передбачено не тільки у вказаній статті.
Таким чином, на думку суду, обвинувальний акт має відповідати вимогам кримінального процесуального закону не тільки структурно, але й змістовно.
Крім того суд вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.
При цьому суд враховує те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа «Девеер проти Бельгії»).
Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа «Маттоціа проти Італії»).
Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції ( рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»)
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії»).
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який фактично є основою для захисту обвинуваченого в суді. При цьому, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.
Перевіривши обвинувальний акт на відповідність чинному законодавству, суд приходить до висновку про те, що слідчим при складанні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні, всупереч вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини встановлені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення містять істотні суперечності, є неконкретними, в тому числі і при правовій кваліфікації дій обвинуваченої.
1. Так, відповідно до положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
В той же час, в обвинувальному акті у вчинені злочинів обвинувачуються, зокрема, ОСОБА_9 - за надання неправомірної вигоди приватному нотаріусу за вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог чинного законодавства, а також вказується про злочинні наміри ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які діяли в інтересах не встановлених досудовим розслідуванням осіб з найближчого оточення колишнього Президента України ОСОБА_11 . Однак жодних даних про процесуальний статус вказаних осіб, в тому числі і осіб з найближчого оточення колишнього Президента України ОСОБА_11 , у даному кримінальному провадженні не вказано.
Наведене порушення позбавляє можливості реалізації вказаними особами їх права на особисту присутність в судовому засіданні зокрема, та право на захист загалом. Разом з тим, міжнародні стандарти в галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд. При цьому в разі призначення судового розгляду вказане порушення усунути буде неможливо, оскільки по-перше при оголошенні прокурором обвинувального акту будуть названі вказані прізвища, а також вказано про осіб з найближчого оточення колишнього президента ОСОБА_11 , що безумовно призведе до порушення їх прав, по-друге зміна обвинувачення прокурором можлива виключно з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, за умови встановлення нових фактичних обставин.
2. З урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України фактична відсутність посилання на редакцію кримінального Закону (відсутня чітка вказівка на редакцію ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 368-4 КК України) за яким обвинувачується ОСОБА_8 , порушує її право на захист в частині, що стосується права обвинуваченої знати у вчиненні якого злочину вона обвинувачується, на що звернуто увагу в п. 10 Постанови Пленум Верховного Суду України № 8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві».
3. Також, з огляду на вказані вище рішення Європейського суду з прав людини, висунуте особі обвинувачення має бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, обвинувальний акт містить положення, які суперечать одно одному та є взаємовиключними, в тому числі щодо мотиву та мети . Так, в одному випадку вказано про вчинення ОСОБА_8 дій в інтересах ОСОБА_9 , в іншому в інтересах ТОВ «Амадеус Ко». Також, при викладенні обвинувачення за ч. 3 ст. 268-4 КК України вказано про те, що ОСОБА_8 не мала права визначати плату за проведення нотаріальної дії, а в подальшому зі змісту обвинувального акту слідує, що остання не мала права вчиняти нотаріальну дію за відсутності сторони, а в подальшому про вчинення всупереч вимог законодавства нотаріальної дії поза межами нотаріального округу.
Разом з тим, відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 368-4 КК України кримінальна відповідальність передбачена за, зокрема, одержання нотаріусом неправомірної вигоди для себе за вчинення дій або бездіяльність з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи. Таким чином будь-яких даних про те, що в такому випадку, зокрема, нотаріус, має діяти з перевищенням наданих їй повноважень або зловживаючи ними, конструкція даної норми не містить.
При цьому відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365-2 КК України кримінальна відповідальність передбачена за зловживання своїми повноваженнями, зокрема, нотаріусом, з метою отримання неправомірної вигоди, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.
За наведених обставин залишається не зрозумілим у вчиненні якого саме злочину обвинувачується ОСОБА_8 .
Крім того, в обвинувальному акті вказано про те, що неправомірною вигодою, яка отримала ОСОБА_8 , є плата за вчинення нотаріальної дії, проте будь-які відомості про те, з яких підстав на думку слідчого чи прокурора така плата є неправомірною вигодою, відсутні.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що наведений у обвинувальному акті виклад фактичних обставин, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація вчинення обвинуваченою злочинів, є неконкретним та суперечливим, що унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого обвинувачення та обрання належної правової позиції та здійснення адекватного та ефективного захисту в цілому.
Крім того, такі неточності та суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості виконати обов`язок щодо роз`яснення обвинуваченій суть обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України, оскільки з обвинувального акту неможливо зробити висновок про те, у чому ж саме звинувачено ОСОБА_8 .
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципи верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Приймаючи до уваги те, що невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону виявлена саме на стадії підготовчого судового засідання, при цьому для усунення зазначених в ухвалі недоліків проведення процесуальних дій не вимагається, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених порушень шляхом складання обвинувального акту з належним викладенням фактичних обставин справи та обвинувачення.
Враховуючи те, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, суд позбавлений можливості розглянуті подані стороною захисту скарги на рішення слідчого та прокурорів.
Керуючись ст. 314 КПК України.

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003030 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 368-4 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя