Провадження № 1-кп/734/55/19 Справа № 734/138/19
В И Р О К

іменем України

21 лютого 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000055, що внесене 08 червня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , оператора зенітного самохідно-артилерійського взводу, військове звання - старший солдат, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , судимого за вироком від 05 жовтня 2018 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

29 жовтня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 жовтня 2016 року № 270 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», з 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, що діє до цього часу. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. У ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на старшого солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також старший солдат ОСОБА_3 окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Водночас старший солдат ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, без поважних причин та відповідного дозволу командування 22 травня 2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 і до 19 грудня 2018 року перебував поза межами вище вказаної військової частини. При цьому у вказаний період старший солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв, хоча мав реальну можливість це зробити.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

21 лютого 2019 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності правових норм ст. 472 КПК України. Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 по ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України узгоджене покарання у виді одного року позбавлення волі. Із урахуванням вироку від 05 жовтня 2018 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, застосувавши правові норми ч. 4 ст. 70 КК України, узгоджене за цією угодою обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді одного року одного місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони погодилися на звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням строком на один рік один місяць, із покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 21 лютого 2019 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 21 лютого 2019 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного року позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, до постановлення попереднього вироку, а тому відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком і вироком від 05 жовтня 2018 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, необхідно остаточно призначити йому покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України необхідно звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням строком на один рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання і проходження військової служби.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 21 лютого 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком і вироком від 05 жовтня 2018 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Суддя