Дата документу 04.12.2018 Справа № 317/1833/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/364/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/1833/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ПП «Сумитрансекспедиція» адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002182, за апеляційною скаргою цивільного відповідача Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» в особі директора ОСОБА_10 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козельне Недригайлівського району Сумської області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, працевлаштований «Агрофірма Дружба-Нова» водієм, одруженого, має утриманні малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_11 звільнено від призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_11 ухвалено не обирати.

Знято арешт з речових доказів:

- з вантажного сідлового тягача Renault Premium 440.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 з приєднаним напівпричепом VAN HOOL 3B0053, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які ухвалено повернути за належністю;

- з автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який ухвалено повернути за належністю.

Стягнуто з Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_7 146 669 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_7 100 000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнуто з Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» та з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_7 в дольовому порядку судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15 400 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Згідно вироку суду першої інстанції, 07 грудня 2016 року, приблизно о 23 год. 00 хв., водій ОСОБА_11 , керуючи вантажним сідловим тягачем Renault Premium 440.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 з приєднаним напівпричепом VAN HOOL 3B0053, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював виїзд з території АЗС «WOG», розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Балабине, вул. Українська, буд. 2-Д, на проїжджу частину 303 км автодороги «Харків Сімферополь».

В цей же час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 здійснював рух по автодорозі «Харків Сімферополь», зі сторони м. Сімферополя в напрямку м. Харкова, на території Запорізького району Запорізької області.

Водій ОСОБА_11 , виїжджаючи з території АЗС «WOG» на проїжджу частину 303 км автодороги «Харків Сімферополь», маневруючи ліворуч, в напрямку м. Сімферополя, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги в русі водію ОСОБА_7 , який, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім.

Своїми діями водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, а також вимог розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») відповідно до яких:

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 10.2. «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає;

- розділ 33, дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, а також вимог розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»), згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-284 від 26.05.2017 року, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 209 від 26.01.2017 року, закритий перелом четвертої плеснової кістки правої стопи у ОСОБА_7 , кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Дані ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів).

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» в особі директора ОСОБА_10 вважає, що вирок в частині задоволення цивільного позову щодо стягнення коштів з ПП «Сумитрансекспедиція» прийнятий з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що дії водія «Volkswagen Golf» ОСОБА_7 не відповідають вимогам пп. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_7 вимог п. 12.3 ПДР, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування. Судом вказана обставина не взята до уваги, взагалі не досліджено, хоча б в розрізі цивільного позову, щодо ступеня вини потерпілого ОСОБА_7 . Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 також викликає обґрунтований сумнів. Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 209 від 26.01.2017 року, закритий перелом четвертої плеснової кістки правої стопи у ОСОБА_7 , кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я. Відповідно до обвинувального акта цивільний позов прокурора в інтересах лікарні відсутній, що підтверджує лікування потерпілого ОСОБА_7 не в умовах стаціонарного лікування, що є досить проблематичним, враховуючи перелом стопи. До того ж, потерпілий ОСОБА_7 відповідно до довідки б/н від 05.01.2017 року перебував 08.12.2016 року у травмпункті з діагнозом «ушиб грудной клетки; субкапитал. перелом головки 4 плюсневой кости правой стопы, резаные ссадины левого предплечья, левой кисти. Ушиб мягких тканей, ссадина лица. Алкогольное опьянение». Між тим, експерт, проводячи експертне дослідження лише за наявною медичною документацією (при проведенні експертизи зазначено відсутність потерпілого) в дослідній частині використав довідку № 71 від 07.02.2017 року, яка доставлена експерту кур`єром 08.02.2017 року та взагалі відсутня в матеріалах справи. При цьому, експертом зазначено, що потерпілий ОСОБА_7 самостійно покинув лікарню, за подальшим лікуванням нікуди не звертався. Також зазначає, що безпосередньо оцінка автомобіля проводилася без участі цивільного відповідача, в період після закінчення досудового розслідування, а, отже, і без відповідного контролю зі сторони підозрюваного, слідчого чи прокурора, відповідні кошти за сплату оцінки майна сплачено представником потерпілого, що свідчить про можливу необ`єктивність оцінювача, яка, в свою чергу, не перевірялася судом у зв`язку із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. Таким чином, фактично права та інтереси цивільного відповідача, який внаслідок постановленого вироку зазнає значного матеріального збитку, були порушені. Тому наявні реальні сумніви щодо об`єктивної оцінки матеріальної шкоди та зазначення ступеня вини обвинуваченого, адже вина потерпілого теж мала місце. Крім того, апелянт вказує, що судом, в порушення норм ст. 62 КПК України, не повідомлено цивільного відповідача про права та обов`язки, передбачені КПК України, в частині, що стосуються цивільного позову, а також право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. До того ж, згідно вказаної статті, цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому. Зазначає, що ні слідством на стадії досудового розслідування, ні судом під час судового розгляду справи не досліджувалися обставини завдання матеріальної шкоди потерпілому. Під час досудового слідства розмір шкоди не встановлювався, що відображено в обвинувальному акті, який було направлено до суду. Після того, як обвинувальний акт був спрямований до суду, представником потерпілого ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов в інтересах потерпілого. При цьому, під час судового слідства, обставини, викладені в цивільному позові, не досліджувалися у зв`язку з визначенням обсягу доказів, які ніким не оспорювалися на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, що призвело до порушення прав та інтересів цивільного відповідача. Судом в порушення ст. 348 КПК України, не було з`ясовано позицію цивільного відповідача стосовно пред`явленого цивільного позову. Крім того, відповідно до звіту про оцінку майна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf», що належить ОСОБА_7 , з урахуванням фізичного зносу складає 272090,91 грн., є більшою, ніж його ринкова вартість, а тому, розмір шкоди дорівнює ринковій вартості автомобіля, а саме 245069,84 грн. Суд, стягуючи на користь потерпілого вартість автомобіля, не забезпечив виконання вимог, зазначених у Пленумі Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», де вказано, що, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна, після відшкодування збитків, особі, відповідальній за шкоду. Судом також не враховано порядку виплати страхового відшкодування, передбаченого ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визнанні транспортного засобу фізично знищеним, тобто, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. У вказаній нормі визначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Оскільки чинний КПК України не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, коли апеляційний суд повинен скасувати вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову через його незаконність, при цьому, ухвалити новий вирок не має права, тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження, вирок в частині вирішення цивільного позову має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, просить скасувати вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь потерпілого ОСОБА_7 146669 гривень 84 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та у дольовому порядку з ПАТ «Страхова компанія «Перша» судових витрат на правничу допомогу 15400 гривень та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_9 , який прохав задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка також підтримала апеляційну скаргу; потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного відповідача Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» в особі директора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, покарання, призначене обвинуваченому, та звільнення його від призначеного покарання на підставі амністії, апелянтом не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, судове рішення в цій частині не переглядається.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги стосовно правильності вирішення цивільного позову, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду та рішення про цивільній позов.

Тобто, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_7 в ході судового розгляду було заявлено цивільний позов, відповідачами за яким є Приватне підприємство «Сумитрансекспедиція» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Судом першої інстанції визнано доведеним заподіяння потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди від дій обвинуваченого ОСОБА_11 , а тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ПП «Сумитрансекспедиція» та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» задоволений.

Разом з тим, районним судом під час розгляду провадження, обставини, викладені в цивільному позові, не досліджувалися у зв`язку з визначенням обсягу доказів, які ніким не оспорювалися, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, що призвело до порушення прав та інтересів цивільного відповідача. Районний суд, в порушення вимог ст. 348 КПК України, взагалі не з`ясував позицію цивільного відповідача стосовно пред`явленого цивільного позову.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був провести судовий розгляд у повному обсязі.

В той же час, суд першої інстанції, визначивши розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, фактично не дослідив усі докази щодо цих обставин і, відповідно, не навів їх у вироку.

Окрім того, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції обмежився дослідженими доказами, які в повному обсязі не відображають усіх обставини щодо заподіяної потерпілому матеріальної шкоди.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначені вище порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо цивільного позову потерпілого, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності (п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 до ПП «Сумитрансекспедиція» та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга цивільного відповідача Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» в особі директора ОСОБА_10 підлягає задоволенню.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для повного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу цивільного відповідача Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» в особі директора ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року відносно ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Матеріали кримінального провадження направити до Запорізького районного суду Запорізької області.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4