Справа № 638/2574/16-к
Провадження № 1-кп/638/237/19
УХВАЛА
15 березня 2019 року
15.03.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
цивільного позивача ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа №638/2574/16-к по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання, в якому він просить визнати висновок комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи №407/12397-КЕ/2015 від 4.12.2015 недопустимим та неналежним доказом.
Захисник вважає, що вказаний висновок експертизи зроблений на підставі неповно досліджених матеріалів справи, тому не відповідає вимогам закону ні по формі ні по змісту, викликає сумнів у допустимості використання його як доказу будь-яких фактів чи обставин, та не може розглядатися як належний допустимий доказ.
Захисник вказує, що згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника і просив його задовольнити.
Прокурор, потерпілий, його представник і цивільний позивач проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого заперечували, вважаючи його необгрунтованим.
Заслухавши учасників судового засідання, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних причин.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочато.
Випадки очевидної недопустимості доказів визначені ст.ст. 87, 88 КПК України:
1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит;
3. Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
4. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КПК України, докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом не встановлено, а захисником не наведено перелічених обставин в обгрунтування клопотання, тому питання допустимості та належності зазначеного висновку експертизи в якості доказу повинно бути вирішено в нарадчий кімнаті після дослідження всіх доказів по справі у їх сукупності при постановленні вироку по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84-89 КПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання про визнання висновку комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи №407/12397-КЕ/2015 від 04.12.2015 недопустимим та неналежним доказом відмовити.
Ухавла оскарженню не підлягає.

Суддя: