Справа № 308/3914/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,. підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про обрання відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:
З внесеного клопотання та матеріалів кримінального провадження випливає, що 07 серпня 2018 року близько 13 годин 00 хвилин водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «УАЗ» моделі «469» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Ужгородській що в місті Перечин у напрямку міста Ужгород, діючи в супереч вимог п.п. 1.3.; 1.5.; 1.10; 2.3.(б),д); 10.1.; 10.4.; Правили дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, перед початком зміни напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу та почав виконувати маневр ліворуч через зустрічну смугу руху, маючи намір заїхати на площу Незалежності, що в місті Перечин, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху та допустив зіткнення із зустрічним двоколісним мотоциклом марки «Вайпер 250Р1» під керуванням водія ОСОБА_7 який у той час рухався по своїй правій смузі руху та з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом застосування гальмування.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій двоколісного мотоциклом марки «Вайпер 250Р1» гр. ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №350 від 08.09.2018 року, при судово-медичному дослідженні на основі даних судово-медичного дослідження, приймаючи до уваги дані додаткових лабораторних досліджень та медичну документацію з Перечинської ЦРЛ, смерть гр. ОСОБА_7 , 1987 р.н., настала внаслідок тупої поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, яка проявилася у вигляді травматичного субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, переломів верхньої та нижньої щелепи зліва, забою легень, закритого перелому правої ключиці із пошкодженням судинного пучка, масивної внутрішньої кровотечі в м`язи грудної клітки справа із пошкодженої артерії, які в своїй сукупності привели до розвитку гіповолемічного та травматичного шоку, що і став безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується наявністю крововиливів у речовину головного мозку, крововиливом під паутинну оболонку над правою гемісферою мозку, наявністю переломів верхньої та нижньої щелепи зліва із травматичною екстракцією зубів, навністю перелому акроміального кінця правої ключиці із зміщенням який пошкодив судинний пучок та наявністю масивного просочування м`язів та м`яких тканин правого плеча кров`ю, наявністю пошкодження підключичної артерії (згідно медичної документації), малокрів`ям внутрішніх органів та шоковими змінами у нирках, а також додатковим судово-гістологічним методом дослідження.

Згідно медичної документації з Перечинської ЦРЛ, смерть гр. ОСОБА_7 , 1987 р.н., настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01:05 год., що не суперечить виявленим при судово-медичному дослідженні трупним змінам.

При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_7 , 1987 р.н., виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому кісток верхньої та нижньої щелепи, закритого перелому правої ключиці із пошкодженням підключичної артерії, забою легень, масивного крововиливу у м`язи грудної клітки та плечового суглобу, ушитих ран правого плечового суглобу, верхньої губи, ушитої рани на правому стегні, множинних рваних ран на правому колінному суглобі, а також множинних саден на обличчі, лобі, гомілках, правій стопі та кистях рук.

Тілесні ушкодження у вигляді ушитих ран на правому плечовому суглобі та правому стегні до уваги не приймаються оскільки є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги.

Всі інші тілесні ушкодження виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих та тупогранних предметів по ударному механізму дії або внаслідок ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини мотоцикла та виступаючі частини кузова автомобіля із подальшим падінням потерпілого на підлегле тверде дорожнє покриття та ковзанням по ньому.

Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті гр. ОСОБА_7 , 1987 р.н.

Вищевказані тілесні ушкодження, виявлені у гр. ОСОБА_7 , 1987 р.н., згідно медичної документації вкладаються в час ДТП, яка мала місце 07.08.2018 року, і є характерні для мотоциклетної травми, а саме для зіткнення з автомобілем під час руху на мотоциклі.

Таким чином, водій ОСОБА_5 своїми діями порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 1.10; 2.3.(б), д); 10.1.; 10.4.; Правил дорожнього руху України.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог п.п. 1.3.; 1.5.; 1.10.; 2.3.(б), д); 10.1.; 10.4.; Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема ОСОБА_7 від отриманих травм помер у медичному закладі.

21 лютого 2019 року ОСОБА_5 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, не судимий.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.08.2018 року та схемою до нього; протоколом огляду від 08.08.2018 року; пояснення ОСОБА_5 від 07.08.2018 року; протоколом медичного освідчення гр. ОСОБА_5 №820; відео зображення факту ДТП з камер спостережень; протоколом проведення слідчого експерименту та схемою до нього від 20.08.2018 року; протоколом огляду місця події від 23.08.2018 року; висновком експерта №1409 від 17.08.2018 року; висновком експерта №9971 судової автотехнічної експертизи від 31.08.2018 року; висновком експерта №9947 судової автотехнічної експертизи від 23.08.2018 року; висновком експерта №9949 судової автотехнічної експертизи від 23.08.2018 року; висновком експерта №10/245 від 18.10.2018 року; висновком експерта №350 від 08.09.2018 року; висновком експертів №5638 за результатами комісійної судової автотехнічної експертизи від 19.12.2018 року;

19 березня 2018 року слідчим за погодженням з прокурором винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_5 після вчинення перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши прокурора, слідчого з приводу внесеного клопотання, зважаючи на обґрунтування клопотання та позицію підозрюваного та його захисника, слідчий суддя доходить наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з даними з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000338, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. (а.с.6-7)

Підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про підозру від 21.02.2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с.67-72)

Згідно постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 19.03.2019 року (а.с.81-85) досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000338 за ч. 2 ст. 286 КК України зупинено та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів,суд доходить висновку,що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Як встановлено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості впливу на потерпілих та свідків, не знайшли свого підтвердження, наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами, долученими до матеріалів клопотання, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Посилання слідчого на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених ризиків.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 який має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на утриманні в якого неповнолітня дитина, позитивно характеризується за місцем роботи, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діянь, в яких підозрюється ОСОБА_5 , фактичних обставин за яких вчинено діяння, наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового слідства та суду, оскільки був оголошений в розшук, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, доходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вищезазначеному ризику.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:
В задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 07 червня 2019 року включно.

Попередити ОСОБА_5 про те, що невиконання ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту тягне за собою обрання більш тяжкого запобіжного заходу, такого як тримання під вартою.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня ї проголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 10 квітня 2019 року о 09 год. 10 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1