Провадження №1-кп/638/719/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000597 від 10.06.2018 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кілія Одеської області, українця, громадянина України, офіційно не працюює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

09.06.2018 року близько 23.20 годин ОСОБА_5 рухався на технічно справному автомобілі «АЗЛК 21412» н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , по проїзній частині автодороги «Київ-Харків-Довжанський» в м.Харкові в районі 488 км зі швидкістю 90 км/год. Продовжуючи свій рух, ОСОБА_5 поблизу перехрестя пр.Лозовеньківського та вул.Богодухівської у м.Харкові грубо порушивши вимоги п.12.3 та п.19.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- 12.3 уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

- 19.3 у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смугу руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення,

Так, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «АЗЛК 21412» н.з. НОМЕР_1 , не переконався у безпечності своїх дій, та у момент виникнення небезпеки руху засліплення світлом фар зустрічних транспортних засобів не врахував дорожню обстановку та швидкість руху, негайно не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, не змінюючи смуги руху, та увімкнення аварійної світлової сигналізації, у зв`язку з чим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події у пішохода ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/532-А/18 від 23.07.2018 року, мали місце закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із скальпованою раною лобової області, травма правої нижньої кінцівки у вигляді рваних ран нижньої третини гомілки та області гомілково-ступеневого суглобу, множинні садна кінцівок, травма лівої нижньої кінцівки у вигляді відкритого багатофрагментарного перелому великогомілкової кістки та малогомілкової кістки належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Порушення п.12.3 та п.19.3 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_5 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи №1051/18 від 28.09.2018 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив вищезазначене в повному обсязі. У скоєному щиро кається.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий, офіційно не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №16» не звертався, за місцем мешкання характеризується посередньо.

З доповіді Харківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області вбачається наступне:
ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, за теперішнім обвинуваченням повторність, сукупність та рецидив злочину відсутній, правопорушення вчинено з необережності; зі слів обвинуваченого, він проживає разом з дружиною ОСОБА_8 та доньками ОСОБА_9 , 2002 р.н., та ОСОБА_10 , 2016 р.н.; на даний час працює неофіційно різнорабочим по найму; зі слів обвинуваченого на даний час весь свій вільний час приділяє родині, займається вихованням доньок, займається спортом, допомагає по господарству. Матеріалів про правопорушення гр. ОСОБА_5 до виконавчого комітету Циркунівської сільської ради не надходило, про прояви агресії чи конфлікти органу пробації невідомо. Зі слів ОСОБА_5 він веде нормальний спосіб життя, серед рідних та знайомих немає осіб, які мають проблеми із законом та ведуть антисоціальний спосіб життя. Фактори, які підвищують ризик вчинення кримінального правопорушення не встановлені. ОСОБА_5 має конструктивні плани на майбутнє.
Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький.
Беручи до уваги наявну інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Харківський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку Харківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного кримінального правопорушення. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, Харківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області вважає доцільним покладення на правопорушника додаткового обов`язку, передбаченого п.2 ч.2 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, офіційно не працює, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що ОСОБА_5 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.
При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про застосування до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП та особи ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений має посвідчення водія та вчинив правопорушення проти безпеки руху.
Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч. 2 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 2574,00 грн. на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №734/18 від 16.08.2018 року, а також 1144,00 грн. на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової автотехнічної експертизи №1051/18 від 28.09.2018 року, а всього стягнути 3718 (три тисячі сімсот вісімнадцять) гривень.
Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2018 року року на майно: автомобіль «АЗЛК 21412» н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , місцем зберігання якого визначено спеціальний майдан зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, повернувши дане майно власникові або законному представникові, після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1