Справа № 635/4825/18
Провадження № 1-кп/635/834/2018
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2018 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому розгляді у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 08.12.2016, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України;

за участю:

сторони обвинувачення:

прокурора - ОСОБА_5 ,

сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України, посилаючись на те, що ОСОБА_3 висунуто некоректне обвинувачення. Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Грубо порушено вимоги статті 91 та 291 КПК щодо формулювання обвинувачення, а саме опису події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Ані часу вчинення ОСОБА_3 вказаних в обвинувальному акті дій, ані місця їх вчинення, ані способу (усно, письмово надавався дозвіл та вказівка).
Крім того, ОСОБА_3 інкримінуються діяння, які він а ні юридично, а ні фактично не мав змоги вчиняти. Суперечності в фактичних обставинах кримінального провадження роблять обвинувачення неконкретним, що порушує право на захист всіх осіб. Невідповідність реєстру матеріалів досудового слідства. В реєстрі відсутня ухвала слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року про надання тимчасового доступу до документів за результатами розгляду його клопотання в рамках вказаного кримінального провадження.

Крім того, адвокат ОСОБА_6 зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року про надання тимчасового доступу до документів за результатами розгляду його клопотання в рамках вказаного кримінального провадження, а обвинувальний акт було складено слідчим та затверджено прокурором ще до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування та відкриття своїх матеріалів.

Також, обвинувальному акті вказано, що його було складено 27 червня 2018 року старшим слідчим Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 27 червня 2018 року. Вказаний обвинувальний акт було затверджено прокурором Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області ОСОБА_11 . Однак, у відповідності до протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування та протоколу про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторона захисту повністю ознайомилась з матеріалами кримінального провадження лише 06 липня 2018 року, (копії протоколів додаються). З огляду на вищевказані факти, складення та затвердження обвинувального акту було здійснено слідчим та прокурором ще до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування та відкриття стороною захисту своїх матеріалів.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, підтримали клопотання адвоката ОСОБА_6 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не має, наполягав на призначенні кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх представник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти повернення обвинувального акту прокурору, просили відмовити в задоволенні клопотання та призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, при вирішенні клопотання адвоката ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого,прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акту додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ, який оформлює результати досудового розслідування. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Насамперед вказані вимоги пов`язані зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та іншіобставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Обвинувальний акт містить виклад обставин, яким обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_3 . Так, «що ОСОБА_3 у змові з ОСОБА_12 планували укладати договори підрядів між ПП «БК Нехтялов» та Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, а роботи вказані в договорах підрядів виконувати за рахунок працівників КП «Вінсантехнік», не повідомляючи останнім свого злочинного наміру, з метою заволодіння отриманими в якості оплати їх найманої праці грошовими коштами» (абзац 7 сторінка 3); «Після цього ОСОБА_3 , реалізуючи їх спільний з ОСОБА_4 умисел. Спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з метою послідуючого заволодіння грошовими коштами, у вигляді оплати найманої праці, як керівник КП «Вінсантехнік», на початку серпня 2014 року, дав вказівку своїм підлеглим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , виконати зазначені у договорі роботи використовуючи обладнання КП «Вінсантехнік». (абзац 5 сторінка 4 акту); «Далі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , склали платіжну відомість № 6 за вересень 2014 року, до якої фактично внесли завідомо недостовірні відомості про отримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 грошових коштів по 4611,30 грн кожному на загальну суму 9222, 60, які фактично за виконані роботи грошові кошти не отримували (абзац 4 сторінка 5 акту).

Інше обвинувачення ОСОБА_3 технічно повторює обвинувачення ОСОБА_13 і не вказує на будь-які дії ОСОБА_3 .

Отже, формулювання обвинуваченняОСОБА_3 , а саме, опис події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), викладено з порушенням вимог ст.ст. 91, 291 КПК України. Ані часу вчинення ОСОБА_3 вказаних дій, ані місця їх вчинення, ані способу (усно, письмово надавався дозвіл та вказівка). В обвинувальному акті не зазначено, яким чином та у який спосіб ОСОБА_3 , ОСОБА_13 шляхом яких активних або пасивних дій забезпечували підписання потерпілими та іншими працівниками КП «ВІНсантехнік» документів про отримання грошових коштів.

При аналізі змісту обвинувального акту, судом встановлено, що формулювання обвинувачення ОСОБА_3 не містить ані часу вчинення ОСОБА_3 діянь, ані місця їх вчинення, ані способу їх вчинення, які є елементами складу злочину, а тому підлягають обов`язковому зазначенню під час формулювання обвинувачення.
Зокрема в обвинувальному акті не зазначено, яким чином ОСОБА_3 приймав участь в спонуканні Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області до укладення договорів з ПП «БК Нехтялов»; в який спосіб ОСОБА_3 надавались вказівки працівникам КП «ВІНсантехнік» до виконання робіт від імені ПП «БК Нехтялов»; не розкрито яким чином (шляхом обману або зловживання довірою, або під примусом, або шляхом підробки відомостей, іншим чином) ОСОБА_3 впливав на потерпілих та змушував останніх підписувати відомості про отримання грошових коштів, які вони не отримували, та відомості про які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до потерпілих не доводили.
Крім того, не зазначено в обвинувальному акті в який спосіб було здійснено службове підроблення, а саме внесення недостовірних відомостей до договір підряду між ПП «БК Нехтялов» та найманими працівниками, що є потерпілими у цьому кримінальному провадженні (шляхом примушування останніх, або шляхом підробки підписів, інших даних, з використанням електронно обчислювальної техніки або власноруч, або іншим чином).
При аналізі змісту обвинувального акту суд встановив, що він містить обставини, які прокурор вважає доведеними та містить правову кваліфікацію, проте прокурором не викладено в обвинувальному акту формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення є різні частини обвинувального факту, які повинні зазначатися в обвинувальному акті окремо.
Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання згідно процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

У відповідності до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є повне та неупереджене розслідування і судовий розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З огляду на вищевикладені положення, суд приходить до висновку, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Поняття «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення.
Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженню суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Також, слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Вищезазначені твердження, зокрема знайшли своє відображення в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 05.08.2015 у справі 668/8952/13-к, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 р. у справі № 619/3863/13-к.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Після виконання вимог ст.290 КПК України слідчий складає обвинувальний акт.

В обвинувальному акті зазначено, що його було складено 27 червня 2018 року старшим слідчим Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_10
27 червня 2018 року обвинувальний акт було затверджено прокурором Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області ОСОБА_11 .

Однак, сторона захисту повністю ознайомилась з матеріалами кримінального провадження 06 липня 2018 року. Так, складення та затвердження обвинувального акту було здійснено ще до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування та відкриття стороною захисту своїх матеріалів.

На думку суду, вказаний недолік обвинувального акту в даному конкретному випадку не вплинув негативно на права обвинувачених, з огляду на те, що обвинуваченим ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_6 не наведено жодних негативних наслідків складення та затвердження обвинувального акту до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами. Стороною захисту не подавались жодні докази, що могли б вплинути на кваліфікацію кримінальних правопорушень, доказів, що підтверджують існування обставин, які не були зазначені в обвинувальному акті.

Тому, суд приходить до висновку, що складення та затвердження обвинувального акту до закінчення ознайомлення стороною захисту з матеріалами кримінального провадження не може слугувати самостійною підставою для повернення обвинувального акту прокуророві, однак, враховує вказане порушення у сукупності з іншими при вирішенні питання про повернення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні.

З огляду наведеного, суд вважає, що відсутність конкретного за змістом обвинувачення, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення порушує право на захист обвинувачених, не дає можливості визначити межі судового розгляду, тому обвинувальний акт відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Вказані недоліки обвинувального акту можуть негативно вплинути на ефективність захисту обвинувачених і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст.ст. 17, 20, 28 КПК України.
Щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового слідства суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
У ст. 291 КПК України встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, викладено ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Недоліки змісту інших документів, окрім обвинувального акту в даному випадку не є підставою для повернення обвинувального акту прокуророві.
Суд вважає, що суті обвинувального акту вони не змінюють, а тому не можуть бути самостійною підставою для повернення обвинувального акту, а дослідження змісту таких документів у підготовчому судовому засіданні повинно обмежуватись виключно з`ясуванням наявності таких документів та їх відношення до матеріалів саме цього досудового розслідуванню в якому стороною обвинувачення складено обвинувальний акт.
Отже, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є предметом дослідження при вирішенні питання про відповідність обвинувального акту вимогам закону.

З огляду наведеного, суд вважає, що в обвинувальному акті відсутні конкретне за змістом обвинувачення, а формулювання обвинувачення порушує право на захист обвинувачених, не дає можливості визначити межі судового розгляду, а тому аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний прокурору.

Керуючись ст.ст. 314 - 317 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити частково.

Обвинувальний акт, затверджений прокурором 27 червня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000114 від 08 грудня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у семиденний строк з моменту її оголошення в Харківський апеляційний суд через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1