Дата документу 28.11.2018 Справа № 323/1837/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/70/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/1837/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000564, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 20.01.2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2) 21.07.2014 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень;

3) 20.02.2017 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

4) 31.05.2017 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 31.05.2017 року Оріхівського районного суду Запорізької області, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України до 5-ти років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування призначеного покарання ухвалено рахувати з 23.06.2017 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 10.06.2017 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, зловживаючи довірою своєї матері ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , заздалегідь знаючи, що отриманий від матері ОСОБА_7 мобільний телефон не поверне законному власнику, під приводом тимчасового користування, отримав від неї мобільний телефон марки «Леново А916», вартістю 1750 гривень, після чого залишив разом зі вказаним майном територію двору та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

13.06.2017 року, близько 14-30 годин, ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину «Заможня Проня», розташованого за адресою: вулиця Гоголя, 2 в м. Оріхів Запорізької області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито для потерпілої ОСОБА_7 та відвідувачки магазину, схопив гроші в сумі 460 гривень, які лежали у верхній шухляді прилавку вказаного магазину, які належать ОСОБА_7 . Заволодівши грошима, ОСОБА_8 покинув територію магазину та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання. Зазначає, що він визнав свою провину в повному обсязі та щиросердно розкаявся у скоєному. Крім того, вказує, що це був родинний конфлікт та поліцію мати викликала в пориві гніву. Просить призначити йому більш м`яке покарання та зарахувати строк покарання відповідно до положень ст. 72 КК України з 23.06.2017 року по день набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, його захисника та потерпілу, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а також за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які обвинуваченим у апеляційній скарзі не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, обставини справи, дані, які характеризують його особу. Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем мешкання не перебуває, але відповідно до довідки Обласного клінічного диспансеру Запорізької обласної ради неодноразово проходив лікування з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, каннабіноїдів та психостимуляторів. Синдром залежності».

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не встановив.

В якості обставин, які обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочину.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та наявність обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України судом було призначено в межах наближених до мінімальних, передбачених санкціями цих статей, і на підставі вимог ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Обставини, на які послався обвинувачений в апеляційній скарзі, а саме визнання своєї провини в повному обсязі та щиросердне каяття у скоєному, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, є необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 провину в скоєному не визнав та відмовився надавати детальні покази стосовно скоєння кримінальних правопорушень. Доводи обвинуваченого стосовно того, що це був родинний конфлікт та поліцію мати викликала в пориві гніву, є безпідставними та не можуть бути враховані, як підстава для пом`якшення покарання.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутні підстави для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_8 положень ч. 5 ст. 72 КК України, колегія виходить з наступного.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 вчинив злочини до 20.06.2017 року та перебуває під вартою з 23 червня 2017 року, відтак до нього підлягає застосуванню ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.

Таким чином, судова колегія вважає, що ОСОБА_8 належить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 червня 2017 року до набрання вироком законної сили, тобто по 28 листопада 2018 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2017 року по 28 листопада 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4