Справа № 443/564/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/173/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 8 класу Жидачівського НВК, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 та призначено покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 105 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання, із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру.

На підставі ч. 2 ст. 105 КК України застосовано до неповнолітнього ОСОБА_8 такі примусові заходи виховного характеру, як: обмеження дозвілля, а саме заборона покидати місце свого проживання у період часу з 22.00 години до 07.00 години, зобов`язати відвідувати різного роду семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА, та передати його під нагляд матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він будучи неповнолітнім, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 листопада 2017 року приблизно о 13:00 години, знаходячись у приміщенні адміністративної будівлі Жидачівського навчально-виховного комплексу, що за адресою м. Жидачів, вул. Шкільна, 8, Львівської області, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, який у нього виник раптово, шляхом вільного доступу, зайшов у аудиторію № 24, де навчається, та скориставшись тим, що у класі учнів не було, підійшов до однієї із класних парт, де з рюкзака неповнолітньої ОСОБА_10 , таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «A 1000» вартістю 821, 70 гривень, з картою пам`яті типу «micro SD» об`ємом 1GB вартістю 43,33 гривень, стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 25 гривень, на рахунку якого були гроші в сумі 30 гривень та силіконовим чохлом вартістю 50 гривень, яким вподальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 970,03 гривень.

На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом першої інстанції неповнолітньому ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 105 КК України звільнено його від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, що є неправильним застосуванням кримінально го закону, оскільки відповідно до кримінально закону, зокрема ст. 105 КК України, суд повинен був звільнити неповнолітнього від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати примусові заходи виховного характеру. Крім цього, вказує, що в законі не зазначено про встановлення особливих вимог до неповнолітнього обвинуваченого, а лише про обмеження дозвілля. Проте, обов`язок відвідувати різного роду семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА не є обмеженням дозвілля і його слід розцінювати, як встановлення особливих вимог до неповнолітнього.

Просить вирок суду змінити, визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 185 КК України та на підставі ст. 105 КК України звільнити його від покарання.

На підставі ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, а саме заборони покидати місце свого проживання у період часу з 22.00 години до 07.00 години, до досягнення ним 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , передати ОСОБА_8 під нагляд матері ОСОБА_9 , до його повноліття.

Покликання на покладення на ОСОБА_9 обов`язку відвідувати семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА, з резолютивної частини вироку виключити. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Однак, колегією суддів встановлено, що вирок відносно неповнолітнього ОСОБА_9 ухвалений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому не відповідає вимогам законності.

Так, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх визначені у розділі ХV Кримінального Кодексу України.

Зокрема ч. 1 ст. 105 КК України, передбачено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Тобто, фактично суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, та, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру і застосовує примусові заходи виховного характеру, що також зазначено і в ч. 2 ст. 373 КПК України.

А як вбачається із вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2018 року суд визнав неповнолітнього ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, призначив йому покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 105 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, що суперечить вимогам як кримінального, так і кримінально-процесуального закону.

Тому, на переконання колегії суддів, за таких обставин неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 не могло бути призначено покарання.

Крім цього, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачений ч. 2 ст. 105 КК України перелік примусових заходів виховного характеру є вичерпним.

При цьому, відповідно до п. 6 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України примусовим заходом виправного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього слід розуміти обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Однак, судом першої інстанції, на думку колегії суддів, в порушення кримінально-правових норм не зазначено про встановлення особливих вимог до неповнолітнього ОСОБА_8 , а лише про обмеження дозвілля, яке згідно з вироком суду полягає, у тому числі, й у покладенні обов`язку відвідувати різного роду семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА, проте, обов`язок відвідувати такі заходи не є обмеженням дозвілля і його слід розцінювати, як встановлення особливих вимог до неповнолітнього, крім того, судом не покладено на службу в справах дітей Жидачівської РДА обов`язок щодо проведення таких семінарів, залучення до них ОСОБА_8 та контролю за його участю в цих заходах.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а також з доводами щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд в даному провадженні не дотримав спеціальний порядок застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачений положеннями ст. 497 КПК України.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про те, що вирок в цій частині підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з резолютивної частини вироку суду слід виключити покликання на призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, а також покладення на останнього обов`язку відвідувати різного роду семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА, задоволивши тим самим апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку покликання на призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, а також покладення на останнього обов`язку відвідувати різного роду семінари та тренінги, що організовуються службою у справах дітей Жидачівської РДА,

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: