Справа № 372/66/19
Провадження 1-кп-100/19
ухвала
Іменем України
18 лютого 2019 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000307 від 11.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 січня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000307 від 11.09.2018 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому 20.09.2018 року обрано домашній арешт.
Ухвалою судді від 10 січня 2019 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, оскільки вона згідно ст.ст. 32,33КПКУкраїни за територіальною підсудністю підлягає розгляду Обухівським районним судом Київської області, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до ст.291 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти призначення справи до розгляду, просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки вважає, що органами досудового розслідування, за обставин викладених в обвинувальному акті, зібраних доказів під час проведення досудового розслідування, визначена неправильна кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.3 ст. 368 КК України. Тому розгляд справи без формулювання обвинувачення та визначення правильної кваліфікації є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору Київської області.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту не було дотримано зазначених вимог закону.
Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, зокрема в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення із зазначенням часу, конкретизованого способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів цього правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбаченоте,що судизастосовують прирозгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод1950року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р.,зазначив,що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі,стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль підчас розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. (рішення від 19грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»)
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право па захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Дослідивши зміст обвинувального акту, а саме виклад фактичних обставин, суд встановив, що необхідні обов`язкові в своїй сукупності ознаки вимагання неправомірної вигоди відсутні, а тому і кваліфікуюча ознака - вимагання неправомірної вимоги, яка інкримінується ОСОБА_6 , підлягає виключенню з обвинувального акту. Крім того ОСОБА_4 не одержував неправомірну вигоду чи її частину; не просив ОСОБА_7 надати таку вигоду тому суд, приходить до висновку, що органами досудового слідства невірно кваліфіковано дії ОСОБА_4 - одержання неправомірної вигоди, як закінчений склад злочину, передбачений ч. З ст. 368 КК України, а не замах на вчинення цього злочину.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво», оскільки від розміру неправомірної вигоди залежить кваліфікація злочину, предмет такого роду вигоди має отримати грошову оцінку в національній валюті України.

Проте, грошової оцінки в національній валюті України неправомірної вигоди у сумі 600 (шістсот) доларів США органами досудового слідства проведено не було, що унеможливлює визначення правильності кваліфікації дій за ч. 3 ст. 368 КК України

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства та забезпечення дотримання права на захист обвинуваченого ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за №0000307 від 11.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, повернути прокурору другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області ОСОБА_8 , який затвердив обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі, виявлених судом недоліків.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1