Провадження №11-кп/801/436/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю
засудженого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року за ч. 2 ст. 206, п.п. «б», «г», «ж» ст. 93, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 , в якій він просить суд замінити йому покарання з довічного позбавлення волі, застосованого до нього постановою Одеського обласного суду на п`ятнадцять років позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання, призначеного вироком Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що чинним законодавством не передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, окрім як шляхом помилування засудженого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить визнати порушення права ОСОБА_6 , яке передбачене ст. 29 Конституції України, ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод та ухвалити рішення, яким привести вирок Судової палати Одеської області в кримінальних справах Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року щодо ОСОБА_6 у відповідність із діючим законодавством, замінивши ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, та звільнити останнього від подальшого відбування покарання, як такого що відбув покарання.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, а також посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.
В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_6 , останній також просить змінити вирок Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року, визнати порушення його прав та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подані апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважає її законною та обгрунтованою, а доводи апеляційних скарг такими, що не спростовують її законність та обгрунтованість.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановив та виходив з того, що ОСОБА_6 вироком Одеського обласного суду від 12 жовтня 2000 року засуджений за ч. 2 ст. 206, п.п. «б», «г», «ж» ст. 93, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. На даний час засуджений відбуває покарання у ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».
Відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Кримінальним кодексом України, передбачені окремі види покарань, які утворюють певну їх систему, закріплені у ст. 51 КК України у формі встановленого законом і обов`язкового для суду вичерпного переліку видів покарань, які розташовані у певному порядку відповідно до ступеня їх суворості. Так, статтею 51 КК України визначено серед інших видів покарань визначені два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Довічне позбавлення волі ст. 64 КК України безстроковий основний вид покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Згідно ст. 4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким та звертає увагу, що КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. ст. 81, 82 КК України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Суд вважає необґрунтованими посилання в апеляційних скаргах на порушення конституційних прав засудженого, оскільки законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Таким правом може скористатися і ОСОБА_6 .
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Крім того, зі змісту ч. 7 ст. 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В апеляційних скаргах засуджений та його захисник зазначають про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню. Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та звертає увагу, що викладені в апеляційних скаргах обставини вже були предметом судового розгляду. Зокрема Вінницький міський суд Вінницької області, розглядаючи справу № 127/2956/18 в ухвалі від 10 травня 2018 року, залишеній без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2018 року, дослідив доводи, викладені у клопотанні ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність з діючим законодавством та звільнення його від подальшого відбування покарання, та обставини, пов`язані із неодночасною втратою чинності положеннями КК України 1960 року, щодо смертної кари і набранням чинності Законом України № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та дійшов вмотивованого висновку про те, що клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки суд при постановленні вироку щодо нього призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України. З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів переконана, що постановлена судом першої інстанції ухвала є законною та обгрунтованою. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2019 року про відмову в заміні покарання, призначеного вироком Одеського обласного суду від 12.10.2000 року - залишити без змін.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: