ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/468/19 Справа № 195/512/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши 28 січня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали провадження № 0000104 від 24 лютого 2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у c. Новокиївка, Томаківського р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 , не працює, із середньою освітою, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше судимий:

- 25.01.2018 Томаківським районним судом Дніпропетровської обл. за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.01.2018, таким чином остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років 6 місяців.
Строк покарання рахувати з моменту винесення вироку.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.
Зарахувано у строк відбування покарання час досудового тримання під вартою ОСОБА_7 по цьому провадженню з 24.02.2018 до дня винесення вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні дактилоскопічної експертизи, згідно довідки, в сумі 1 144 (одна тис. сто сорок чотири) грн. 00 коп., витрати на залучення експерта при проведенні експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них, згідно довідки, в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 00 коп., а всього 2002 (дві тис. дві) грн. 00 коп.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.
Цим вироком, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та останнього визнано винним за наступних обставин.
ОСОБА_7 23.02.2018 приблизно о 23:00 год. разом з батьком - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився у приміщенні літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_7 виник конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, тобто на вбивство ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство вказаної особи, ОСОБА_7 в цей же день, тобто 23.02.2018, приблизно о 23.00 год., знаходячись у приміщенні літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, схопив лівою рукою ОСОБА_9 за голову, правою рукою взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним не менше трьох ударів в область лівої бічної поверхні шиї, тобто в місце розташування життєво важливих органів. Від нанесених ножових поранень ОСОБА_9 помер на місці вчинення злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покласти обов`язки передбачені, п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що в судовому засіданні вину визнав повністю, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка є інвалідом 3-ої групи, за місцем проживання характеризується задовільно, має статус учасника бойових дій (учасник АТО) та за час проходження був нагороджений нагрудним Знаком Гвардії та почесною грамотою.
Зазначає, що тривале перебування в зоні проведення АТО призводить до стану постійного хронічного психологічного стресу, наслідком якого цілком може бути психологічний афект, однак експертиз на предмет дослідження наявності такого стану не призначалось. Також зазначає, що за скоєний злочин він повинен нести покарання, однак воно повинно бути призначене справедливе, законне та обґрунтоване.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду змінити, призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування зазначає, що з вироком суду він не згоден, вважає його занадто суворим. Зазначає, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 є визнання вини, його щире розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину.
За час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 вже неодноразово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.
Також вказує на те,що ОСОБА_7 за місцем характеризується позитивно, має стійки соціальні зв`язки, проживає разом з сім`єю, яка перебуває на його повному утриманні, має дружину інваліда з дитинства, малолітню дитину, має статус учасника бойових дій. Покарання у вигляді 7 років було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарги, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо пом`якшення йому покарання, колегія суддів, вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами справи підтверджено, що призначений судом обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір покарання призначений в межах, встановленим санкцією ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України та в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Також місцевим судом судом було враховане те, що ОСОБА_7 вчинив злочини, в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, тому суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі, а також на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднав невідбуте покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.01.2018.
При обранні такої міри і розміру покарання суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, невиправними наслідками яких стала смерть потерпілого; особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює, має стійкі соціальні зв`язки - одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_10 , 2008 р.н., дружина є інвалідом 3 групи, інвалідність з дитинства. Має статус учасника бойових дій, проходив службу в збройних силах України у період з 17.08.2015 по 24.10.2016 (а.п. 218). Має постійне місце проживання, за місцем проживання обвинувачений характеризуються задовільно (а.п. 226), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 219-220, 222).
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, а також вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тобто щодо батька.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2003 N 7 Про практику призначення судами кримінального покарання рішення про призначення покарання із застосуванням статті 69-1 КК ( 2341-14 ) у вироку має бути вмотивовано, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.

Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК ( 2341-14 ) (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

В даному випадку у відповідності до ст 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, а також вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тобто щодо батька, таким чином, підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 та 69-1 КК України, колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого на те, що він має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка є інвалідом 3-ої групи, за місцем проживання характеризується задовільно, має статус учасника бойових дій (учасник АТО) та за час проходження був нагороджений нагрудним Знаком Гвардії та почесною грамотою, та тривале перебування в зоні проведення АТО призводить до стану постійного хронічного психологічного стресу, наслідком якого цілком може бути психологічний афект, само по собі не є підставою для пом`якшення покарання, а інших обставин не виявлено.

На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 при зазначеному є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом призначено покарання є мінімальним, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4