1Справа № 335/7011/15-к 1-кп/335/136/2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.258, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.258, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № №0001415 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.258, ч. 1 ст.263, КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.258, ч. 1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України.
Ухвалами слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2015 року по даному кримінальному провадженню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строки продовження тримання під вартою в ході судового розгляду кримінального провадження продовжувалися судом. Строк дії запобіжного заходу спливає 26.12.2018 року, однак завершити кримінальне провадження не можливо з незалежних від суду причин.
У відповідності до вимог ст. 331 КПК України, в судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Крім того, відповідно до ч.5 ст.176 КК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються к вчиненні злочинів, передбачених ст. 258-258-5 КК України.
Адвокат обвинуваченого ОСОБА_6 - захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
Адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_11 також заперечувала проти продовження строків тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід на інший більш м`який запобіжний захід, зазначивши що на теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України стороною обвинувачення не обґрунтовані та не доведені.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти продовження строків тримання під вартою та підтримав клопотання захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 та ОСОБА_7 проти продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували.
Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою, вислухавши думку учасників кримінального провадження стосовно заявлених клопотань, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до ч.5 ст.176 КК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються к вчиненні злочинів, передбачених ст. 258-258-5 КК України.
На думку суду, на даний час підстави для збереження відповідного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні не відпали.
ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні декількох злочинів (тяжких та особливо тяжких злочинів) за вчинення яких передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі.
Обрані відносно обвинувачених запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке їм інкримінується і застосовані запобіжні заходи відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і меті запобіжного заходу.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосовані запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, не надає можливості обвинуваченим перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду. Наявний ризик є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який і у судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.
Суд також враховує, що стан здоров`я ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, всі обвинувачені є соціально адаптованими, мають міцні родинні зв`язки, проте суду не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України або з`явилися нові обставини, що унеможливлюють їх тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що інші запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням конкретного строку і за доцільне продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
З огляду на наведене, клопотання прокурора прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд задовольняє і вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі до 19 квітня 2019 року включно.
Разом із тим, при вирішенні питання щодо строку, на який слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , суд зважує на ті обставини, що 22.08.2017 року апеляційний суд Запорізької області скасував вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.11.2016 року у даному кримінальному провадженні, яким ОСОБА_6 було засуджено до покарання за ч.2 ст. 258 КК України, ч.1 ст.263 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_6 на праві власності, та направив кримінальне провадження на новий розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Отже, ч. 2 ст. 416 КПК України передбачено, що при розгляді даного кримінального провадження та постановлені нового вироку суд першої інстанції у разі визнання ОСОБА_6 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 258, ч.1 ст.263 КК України не може призначити йому покарання більш ніж 8 років позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення відбутий обвинуваченим ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні на теперішній час майже дорівнює співвідношенню, визначеному ч. 5 ст. 72 КК України максимально можливого строку позбавлення волі, який можливо призначити ОСОБА_6 у даному провадженні (04.04.2019 року).

Зважаючи на викладені обставини та на загальний строк перебування обвинуваченого під вартою по даному кримінальному провадженню, колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити частково та продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 до 04 квітня 2019 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 194,199, 369, 372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити частково .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі до 04 квітня 2019 року включно.
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі до 19 квітня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3