Ухвала

15 травня 2019 р.
м. Київ

справа № 755/18339/14-к
провадження № 51 2417 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргупотерпілої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
потерпіла, не погоджуючись із ухваленими стосовно ОСОБА_5 судовими рішеннями, звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без руху, встановивши потерпілій строк для усунення недоліків.
Згідно зі ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.
Висловлюючи вимогу про скасування судових рішень, потерпіла у поданій скарзі не навела належного обґрунтування допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень на підставах, передбачених ст. 438 КПК України, з огляду на зміст положень статей 412, 413, 370, 419 цього Кодексу.
Разом із тим, викладені у касаційній скарзі вимоги потерпілої містять суперечності, оскільки, вказуючи на необхідність скасування судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням положень ст. 49 КК України, вона просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_5 та звільнити останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Крім того, потерпіла у касаційній скарзі посилається на незаконність, на її думку, судових рішень в частині вирішення цивільного позову, однак доводів на обґрунтування такої позиції ОСОБА_4 не наводить.
Згідно зі ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Проте, висловлене потерпілою у касаційній скарзі прохання про постановлення стосовно засудженої вироку та призначення касаційним судом покарання не узгоджується з вимогами ст. 436 КПК України.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити їй строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3