ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/569/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне знищення або
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за ч.4 ст.189, ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122 КК України повернуто прокурору.

Судове рішення мотивоване тим, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в ньому не зазначені та не встановлені відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_15 , передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, та мало місце, як зазначено в обвинувальному акті 24.03.2016 року, при цьому відомості щодо неможливості встановлення часу та місця вчинення також відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний недолік порушує право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та здійснювати своє право на захист, що відповідно до положень ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і на думку суду, є перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального-процесуального закону.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає безумовному скасуванню з наступних підстав.

Так, на думку прокурора, посилання суду першої інстанції на не встановлення та не зазначення досудовим слідством у обвинувальному акті місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_9 та конкретного часу здійснення телефонних дзвінків потерпілому ОСОБА_16 не є суттєвим порушенням вимог КПК України та не суперечить вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у обвинувальному акті викладені фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими.

Вказує, що зазначені питання досліджуються та перевіряються судом безпосередньо під час судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання.

Тому на думку апелянта, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складений відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення та перешкоди для його призначення в суді відсутні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, представника потерпілих ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матріали провадження, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291 КПК України: зокрема, не містить анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції повертаючи обвинувальний акт прокурору виходив з того, що в обвинувальному акті не зазначено та не встановлено відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.4 ст. 189 КК України, яке інкримінується ОСОБА_15 та мало місце, як зазначено в обвинувальному акті 24.03.206, інші відомості в обвинувальний акт не містить.

Також в обвинувальний акт не містить відомостей щодо неможливості встановлення такого часу та місця вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, в обвинувальному акті відсутні посилання на час та місце вчинення вимагання ОСОБА_15 адресоване потерпілому, а міститься лише вчинення дій направлених на пошкодження майна.

В той же час, в силу ст. ст. 338, 339, 340 КПК України прокурор уповноважений змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись підтримувати обвинувачення.

Якщо, встановивши наявність фактичних обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, прокурор не вчинить вказані процесуальні дії, то суд, здійснивши судовий розгляд, повинен в нарадчій кімнаті дати відповідну юридичну оцінку дослідженим доказам і вирішити питання, передбачені кримінальним процесуальним законом.

При цьому, якщо суд дійде до висновків, що не має місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа чи це діяння не містить складу злочину, в якому вона обвинувачувалась, а перекваліфікація дій особи неможлива, виходячи з меж судового розгляду, або не підтверджується вина обвинуваченого, то суд зобов`язаний прийняти рішення у відповідності до ч. 1 ст. 373 КПК України.

Однак, до таких висновків суд може дійти тільки після проведення в повному обсязі судового розгляду з дослідження всіх доказів кримінального провадження, що не передбачено на стадії підготовчого провадження, тому висновки суду щодо наявності або відсутності певних кваліфікаційних ознак інкримінованого злочину чи достатності фактичних обставин для складу злочину, на даному етапі є передчасними.

В той де час що суд першої інстанції, не здійснюючи судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі увійшов в обговорення тих питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави, на які посилається суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта прокурору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому доводи апеляційної скарги про безпідставність повернення обвинувального акта прокурору є слушними та підлягають задоволенню.

Також підлягає задоволенню клопотання прокурора стосовно продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , офіційно не працевлаштовані, обвинувачуються у скоєнні тяжких умисних злочинів проти власності та громадської безпеки організованою групою осіб, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку, що дає підстави вважати наявність ризиків переховування останніх від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливання на потерпілих та свідків.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених по справі більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою суду не надано.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанціїї.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжити на 60 днів, тобто до 6 січня 2019 року.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді