ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2030/16-к
Провадження № 1-кп/210/41/19

"11" квітня 2019 р.

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317 від 05 лютого 2016 року, судова колегія
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317 від 05 лютого 2016 року.

У судовому засіданні, призначеному на 11.04.2019 року, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 прокурор наполягав на його продовженні так як, не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, прокурором зазначено, що строк перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закінчується 14.04.2019 року, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії запобіжного заходу не є можливим через ряд об`єктивних обставин.

Обвинувачені та захисники в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити вид запобіжного заходу на більш м`який.

Дослідивши матеріали справи, в обсязі, необхідному для вирішення заявленого клопотання, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Розглядаючи питання про запобіжний захід, який обрано обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Такий запобіжний захід не може продовжуватись за відсутності обставин, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Також, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні.
Колегія суддів вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, який законом віднесено до тяжких та особливо тяжких, суспільно-небезпечних злочинів та за вчинення яких КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, що само по собі містить ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено.

Той самий ризик можливий і у зв`язку з наявністю слабких соціальних зв`язків, зважаючи на те, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, відсутність у них постійного джерела доходів, що також доводить наявність ризику переховування обвинуваченими від суду та правосуддя. Крім того наявний ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується тим, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості судового слідства необхідно допитати всіх свідків по даному кримінальному провадженню, які на даний час у повному обсязі ще не допитані.
Крім того, в даному судовому засіданні, до моменту закінчення строку дії ухвали суду від 13.02.2019 року, винести вирок у кримінальному провадженні не є можливим, оскільки судове слідство в справі не завершено.
Так, вирішуючи вказане питання колегія суддів в тому числі приймає до уваги правову позицію, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, де Європейський суд з прав людини вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів, враховуючи наведене, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та не зможуть запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.
З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому доходить до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на 60 діб, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 10.06.2019 року включно.
Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 10.06.2019 року включно.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Копію ухвали направити до Криворізької установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 3.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3