Справа № 471/729/18-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5
під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінального №000221, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 липня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Кременчук Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого 19 січня 2006 року вироком Братського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі, 03 жовтня 2013 року ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 20 днів,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в:

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів. Підставами щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави стороні обвинувачення вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Сторона обвинувачення вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, визначеним у п.п.1,2,3,5 вказаної норми. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років позбавлення волі, обвинуваченому в 2005 році обирався запобіжний захід тримання під вартою, а отже є підстави вважати, що дана особа схильна до переховування від органів досудового розслідування та суду та може продовжити свою злочинну діяльність. Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину із застосуванням насильства, а отже може фізично чи психологічно здійснювати тиск на потерпілого та свідків, з метою зміни показів чи відмови від показів.
Вищевказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_4 свідчать про наявність і на даний час ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити та/або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш м`які запобіжні заходи на думку прокурора не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відтак, з огляду на стадію розгляду кримінального провадження та закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу, прокурор просив його клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що він має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , де проживає з матір`ю, крім того в нього є інші родичі. За попередніми вироками покарання відбув, тому дані вироки не можуть прийматись до уваги при визначенні йому запобіжного заходу, свідків у кримінальному провадженні немає, тому він не може на них впливати, а щодо впливу на потерпілих, то це припущення прокурора.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України прокурором не доведено і є припущенням, прокурором невірно зазначено в клопотанні, що ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, оскільки він проживає по АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю, вважає, що достатнім буде обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд зробив наступний висновок.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд має право розглянути клопотання учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання, зокрема, спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити та/або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, незаконно впливати на свідків чи потерпілих. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри. За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, при цьому на стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений права приймати й надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування даного кримінального провадження, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри в даному судовому засіданні підтверджується змістом обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за вчинення якого, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Загалом, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі.

При цьому обвинувачений хоча й вказує, що проживає з матір`ю, проте офіційно не одружений, з цивільною дружиною за свідченням самого обвинуваченого стосунки він не підтримує в зв`язку зі зловживанням алкогольними напоями, обвинувачений не має і не мав постійного місця роботи, не має утриманців, тобто його соціальні зв`язки є нестійкими.

В сукупності дані обставини вказують на існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення підтверджується наданими прокурором відомостями про незняті та непогашені судимості обвинуваченого, що відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України.

При цьому суд відхиляє доводи обвинуваченого та захисника щодо неврахування судимостей обвинуваченого з мотивів відбуття ним покарання за вчинені злочини, оскільки судимість - це особливий правовий стан особи, створений реалізацією кримінальної відповідальності, який виникає у зв`язку з ухваленням обвинувального вироку суду за вчинений нею злочин і призначенням покарання та тягне певні, несприятливі для засудженого, правові наслідки, що виходять за межі покарання, в тому числі вже відбутого покарання.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого, суд зробив висновок, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, коли судове засідання у справі ще не розпочате, не допитані потерпілі та свідки, слушними є аргументи прокурора про існування даного ризику. При цьому доводи обвинуваченого та захисника про відсутність у кримінальному провадженні свідків спростовуються даними реєстру матеріалів досудового розслідування.

Посилання прокурора про наявність ризику, що обвинувачений може знищити та/або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин справи суд відхиляє, оскільки прокурором не вказано, які саме речі обвинувачений може знищити та/або сховати та, як вказано прокурором, всі речові докази у справі вилучені та перебувають на зберіганні у Братському ВП ГУНП в Миколаївській області.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, особисте зобов`язання та домашній арешт не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає, оскільки обвинуваченому інкриміновано злочин вчинений із застосуванням насильства.

Суд не приймає доводів сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, у цей період провадження. Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним ізолювати обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені судом вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 314, 315, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю хутора Кременчук Вознесенського району Миколаївської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 січня 2018 року включно, з утриманням його в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення.

Повний текст ухвали проголошено 13 листопада 2018 року о 16-00 годині.

Суддя ОСОБА_1