Справа № 175/3668/18
Провадження № 1-кп/175/226/18
Ухвала

Іменем України

22 травня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000455 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

встановив:

Перед початком дослідження доказів сторони обвинувачення, захисник заявила п`ять письмових клопотань про визнання доказів недопустимими, а саме:

1) протоколу допиту свідка від 24.04.2018 року і протоколу огляду речей та документів разом з додатками від 24.04.2018 року, яким по факту було оглянуто особисте листування обвинуваченого та ОСОБА_6 , оскільки по-перше, станом на 24.04.2018 року прокурор ОСОБА_3 не мав повноважень вести досудове розслідування та проводити процесуальні дії, допустивши порушення вимог ч.7 ст.214 КПК України щодо правила підслідності; по-друге, оглянуто телефон ОСОБА_6 про особисте листування з ОСОБА_7 з грубим порушенням вимог п.6 ч.1 ст.162, 163, 246, 248, 249, 258 КПК України без ухали суду;

2) протоколу огляду речей та документів від 04.07.2018 року з додатками, оскільки інформація в цьому доказі отримана з грубим порушенням і недотриманням вимог ч.1 ст.103, ч.3 ст.104, 105, 106, 107, 235, 236, 237, 258 КПК України;

3) протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.07.2018 року разом із копією опису речей і документів, вилучених 19.07.2018 року, оскільки з приводу вилучених 04.07.2018 року у ОСОБА_8 ноутбуку і грошових коштів ані слідчий, ані прокурор не зверталися до слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна, а отже отримання дозволу суду лише 18.07.2018 року про тимчасовий доступ до приналежних обвинуваченому і не повернутих у визначений строк зазначених речей свідчить про незаконність цієї слідчої дії;

4), 5) протоколів про результати аудіо-відеоконтролю за особою від

31.07.2018 року за період з 15.00 до 16.00, з 16.00 до 17.00 години, протоколу про результати аудіоконтролю від 31.07.2018 року за особою за період з 14.00 до 15.00 години, протоколу про результати зняття інформації з транспортно-телекомунікаційних мереж від 31.07.2018 року, постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту від 30.05.2018 року і протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 31.07.2018 року, оскільки ці докази отримані з порушенням вимог частин 1 і 2 ст.247, ч.4 ст.246, ч.3 ст.252, частин 3 і 8 ст.271 КПК України на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області та не відповідають вимогам ст.ст.104, 107 КПК України.

Вислухавши думку прокурора, який вважав клопотання необґрунтованими, думку обвинуваченого, який підтримав усі клопотання захисника, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).

Виходячи з цих вимог закону і змісту клопотань захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості зазначених у клопотаннях доказів і правових підстав для визнання їх недопустимими на підставі ч.2 ст.89 КПК України, та вважає необхідним дослідити їх у загальному порядку, вирішивши питання їх допустимості відповідно до ч.1 ст.89 КПК України.

Стосовно допустимості показань свідка, зафіксованих у протоколі його допиту, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, питання допустимості протоколу допиту зазначеного у клопотанні свідка не може вирішуватися згідно зі ст.89 КПК України, а тому в цій частині клопотання не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.86, 89, 350, 369 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про недопустимість доказів - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1