ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1124/18 Справа № 187/1258/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Уродженця с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одружений, військовозобов`язаний, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засуджено: за ст. 185 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн на користь держави.
Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько 03 години 12.07.2018, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу автомобільної газової заправки, що розташована по вул. Центральній в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, переконавшись про відсутність сторонніх осіб та в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав мобільний телефон марки « Хейвей», 2017 року випуску, який зберігався на прилавку торгової точки поблизу вказаної «АЗС», вартістю 1416 гривень 67 копійок. Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (тисяча сімсот гривень). В іншій частині вирок залишити без змін.
Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню, в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Відповідно до вимог ст. 51 КК України, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть застосовуватись такі види покарань: штраф, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, конфіскація майна, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.
Однак суд першої інстанції, на його думку, не врахував вимоги ст. 51 КК України, та призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без зазначення його виду, вказавши при цьому лише його розмір. У зв`язку з чим, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, шо полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора яка прохала задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, та дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, колегією суддів данні обставини не перевіряються.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема, ухвалюватися судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та з наведенням належних і достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 51 КК України, призначиши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без зазначення його виду, вказавши при цьому лише його розмір. , хоча і є слушним, але на думку колегії суддів вказане порушення є незначним по суті та не може бути безумовно підставою для скасування чи зміни вироку.
При цьому колегія суддів зазначає, що підстави для ухвалення нового вироку, на які посилається прокурор, вказаною нормою процесуального закону не передбачені, тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості ухвалити таке рішення.
Разом з тим, не можна не погодитись, що суд, призначаючи покарання за злочин, не вказав його вид.
Однак, із мотивувальної частини вироку видно, що суд розв`язуючи питання щодо обрання виду та розміру покарання, з урахуванням вимог ст. ст. 65-67 КК, прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_8 покарання саме у виді штрафу.
Крім того, як видно із резолютивної частини вироку, призначаючи покарання, суд, остаточно призначив покарання також у виді штрафу, у відповідному розмірі.
Сукупність вказаних даних приводить колегію суддів до висновку про те, що вирок містить в собі неточності, однак вони усунуті подальшим змістом щодо обрання остаточного виду покарання і не викликають сумнівів в тому, який саме вид покарання обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Не можна не звернути уваги на те, що процесуальним законом учасникам провадження надається право звернутись до суду згідно зі ст. 380 КПК, за роз`ясненням судового рішення, і що така процесуальна процедура, не може потягти за собою скасування вироку з ухваленням нового.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вид та міра покарання, призначені судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 відповідають нормам кримінального закону України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Касаційний кримінальний суд Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді: