Дата документу 21.01.2019 Справа № 325/1238/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/1238/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/400/19 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Приазовського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, якою обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000247 від 4 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, які прокурор вважає встановленими, викладені не в повному обсязі, а формулювання обвинувачення в цій частині, яке є тотожним зі змістом фактичних обставин та викладено суперечливо і неповно.
Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в частині завдання ударів потерпілій ОСОБА_9 не були викладені обставини про форму вини, з якою обвинувачений ОСОБА_8 завдав їй декілька ударів, якою саме рукою були нанесені удари, а також те, кулаком чи долонею їх було завдано, до того ж, не вказано мотив і мету обвинуваченого при завданні ним ударів потерпілій.
Також суд вважає незрозумілим те, з якої саме причини раптово виник конфлікт між потерпілою та обвинуваченим, і якщо це були раптово виниклі неприязні відносини, то незрозумілою є кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що орган досудового розслідування виклав всі необхідні обставини, які необхідні для прийняття судового рішення, зокрема, вказав час, дату та дії обвинуваченого, які мають ознаки кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону, тобто виклав всі фактичні обставини та зазначив правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому злочинів.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, наданих йому на стадії підготовчого судового засідання, оскільки проаналізував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вдався до аналізу повноти викладення обвинувачення, тобто перейшов до вирішення питання про обґрунтованість обвинувачення, що здійснюється під час стадії судового розгляду.

Також зазначає, що обставини правопорушення та формулювання обвинувачення викладені однозначно та в зрозумілій формі і не містять суперечностей, які б перешкоджали розгляду провадження в судовому засіданні, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано, обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню викладені чітко і конкретно.

Крім того, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є факультативними ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, а КПК України не вимагає обов`язкового зазначення цих ознак в обвинувальному акті.

Вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що метою повернення обвинувального акту є забезпечення того, щоб учасникам судового провадження було зрозуміло обвинуваченні, а прокурор мав можливість його змінити, оскільки жоден з учасників підготовчого судового засідання, в тому числі обвинувачений, не зазначали про незрозумілість висунутого обвинувачення, а зміна обвинувачення є лише прерогативою прокурора, і в даному випадку суд фактично диктує прокурору необхідність зміни обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, а обвинувальний акт відповідає ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладено все те, що було встановлено органом досудового розслідування, як фактичні обставини, так і їх правова кваліфікація, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.
Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.
Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме в категоричній формі вказано, що встановлено досудовим розслідуванням, а відтак відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.
Колегія суддів зазначає, що державне обвинувачення процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Відповідно до положень ст. 337 КПК України прокурор в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи, а суд, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Також є безпідставними висновки суду про те, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, із зазначенням кількості та способу нанесення ударів, їх мотиву та мети, а також не зазначено з якої саме причини раптово виник конфлікт між обвинуваченим та потерпілою.
Так, обвинувальний акт містить конкретне посилання на те, що обвинувачений наніс потерпілій декілька ударів рукою в область обличчя, після чого умисно, з корисливих мотивів, відкрито вихопив з її рук рюкзак, і дістав з нього належне потерпілій майно, таким чином викравши його, і з огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині того, що прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими, відсутність вказаної інформації, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є порушенням вимог вищезазначеної кримінальної процесуальної норми.
До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі щодо причини виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, мотиву та мети нанесення ударів, точної кількості ударів та руки, якою вони були нанесені, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.
Таким чином, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, викладено чітко і конкретно.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні не викликає сумнівів.
З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та вона підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Приазовського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, якою обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4