Справа № 349/2078/18
Провадження № 11-сс/4808/90/18
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 14 лютого 2019 року включно. Визначено заставу у сумі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52860 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити заступнику начальника слідчого відділення Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . Постановити ухвалу, якою дати доручення Територіальному управлінню ДБР у м. Львові організувати перевірку дотримання Рогатинським судом Івано-Франківської області відповідності зарахованих на рахунки коштів у вигляді застави розміру прожиткових мінімумів, визначених ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та визначити шкоду нанесену державі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі формально зазначив про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не конкретизуючи їх, та не зазначив мотиви відхилення аргументів сторони захисту щодо можливості забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, вказує, що твердження сторони обвинувачення про ризик того, що потерпілий буде переховуватись, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, знищувати чи спотворювати докази повністю спростовується фактичною поведінкою підозрюваного, який не переховувався й активно співпрацює з органом досудового розслідування. Так, ОСОБА_8 визнав вину і щиро розкаявся, відразу надав детальні зізнавальні показання, добровільну згоду на огляд його помешкання та автомобіля, а також добровільно видав викрадені речі. Захисник звертає увагу на те, що загальна матеріальна шкода, спричинена кримінальним правопорушенням, що вчинив ОСОБА_8 є незначною, оскільки викрадені речі є вживаними та були ним видані. Крім того, вказує, що ОСОБА_11 по першому ж виклику органу досудового розслідування з`являвся до Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області та самостійно прибув в судове засідання Рогатинського районного суду для розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу. Вважає, що не відповідає дійсності твердження слідчого судді про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 зареєстрований та постійно проживає разом з родиною за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 орендував квартиру з метою працевлаштування і в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив суду, що працює в галузі надання інтернет- зв`язку. А також суд не взяв до уваги наявність у ОСОБА_8 малолітньої дитини.

Захисник вказує на грубі порушення права на захист, допущені під час затримання ОСОБА_8 , оскільки не було забезпечено присутність захисника та всупереч вимогам ч.4 ст.213 КПК України взагалі не було повідомлено центр безоплатної правової допомоги Зокрема, вказує, що в оскаржуваній ухвалі про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не вказав про взяття підозрюваного під варту в залі суду та не видав про це розпорядження, а також в ухвалі не вказано про негайне її виконання та зазначено, що ухвала не набрала законної сили. Незважаючи на вказане, ОСОБА_8 був затриманий працівниками Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області та перевезений до ІТТ №3 (м. Калуш) ГУНП в Івано-Франківській області, де як підстава прийняття особи до ІТТ був наданий протокол його затримання за вчинення злочину, передбаченого ст.185 КК України. При цьому, зазначений протокол не відповідає вимогам ст.104, 208 КПК України, оскільки затримання ОСОБА_8 відбувалося у відділі поліції за відсутності адвоката та без повідомлення центру БПД про затримання особи, у протоколі відсутній підпис затриманого, захисника, понятих, які б засвідчили відмову зазначених осіб від підпису, а також протокол не підписаний особою, яка його складала.

Захисник стверджує, що визначений слідчим суддею розмір застави є необґрунтованим, без урахування обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного та є завідомо непомірним для нього. Вважає, що враховуючи невеликий розмір шкоди, майновий стан підозрюваного, наявність в нього малолітньої дитини, його фактичну поведінку, достатнім буде визначення застави у сумі двадцяти розмірів прожиткових мінімумів.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги і просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зменшити розмір застави до двадцяти розмірів прожиткових мінімумів.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

06 грудня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України (а.п. 32-35), а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення. А також 14 грудня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (а.п. 51-52), а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вагомість наявних доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені слідчим суддею та перевірені судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про те, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до шести років, та усвідомлює неминучість покарання за вчинення злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, колегія суддів приймає до уваги мотиви злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , те що він не працевлаштований і на даний час не встановлені матеріальні джерела його доходів, що надає додаткові підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту матеріалів кримінального провадження та пояснень ОСОБА_8 вбачається, що він раніше виїжджав на заробітки за межі країни до Чехії, де працював різноробочим на заводі, а останні півроку знаходиться у Івано-Франківську.

Разом з тим, зі змісту пояснень підозрюваного ОСОБА_8 вбачається, що він не має постійного місця проживання, а квартиру за вказаною в матеріалах провадження адресою він зняв на два місяці.

В той же час, зі змісту клопотання про обрання запобіжного заходу та доводів прокурора в апеляційній інстанції вбачається, що викликати ОСОБА_8 шляхом направлення повідомлень за вказаним ним місцем проживання не виявилось можливим.

Колегія суддів також приймає до уваги, що ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та був засуджений до штрафу, що свідчить про те, що він може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обираючи відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, наявність судимості.

Колегія суддів вважає, що обставини, які зазначені захисником підозрюваного в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки характеризують підозрюваного і не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів, враховує характер пред`явленої підозри у вчиненні злочинів, які були вчинені за попередньою змовою, стадію на якій знаходиться розслідування кримінального провадження та особливості слідчих дій, які необхідно провести для встановлення обставин, які зможуть підтвердити або спростувати причетність підозрюваного до злочинів, дозволять перевірити правильність кваліфікації його дій, та вважає, що доводи органу досудового слідства про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є обґрунтованими і тільки обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить на теперішній час належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкості злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя обґрунтовано вказав на можливість обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не можу бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 та п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку колегії суддів, при визначенні підозрюваному розміру застави, слідчий суддя належним чином врахував обставини кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, та дійшов правильного висновку щодо розміру застави в межах тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52860 гривень.

Вищевказаний розмір застави є обґрунтованим і визначений з дотриманням вимог міжнародного та національного законодавства, з врахуванням тяжкості та обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України та того, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Колегією суддів, не встановлено процесуальних порушень при підготовці і поданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів наведених захисником ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що відсутність в ухвалі слідчого судді вказівки про те, що вона підлягає негайному виконанню свідчить про те, що вона може бути виконана тільки після набрання нею законної сили.

Разом з тим вищевказані доводи не відповідають вимогам закону, оскільки у відповідності до вимог ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В своїй апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що затримання ОСОБА_8 відбулось у порушення вимог кримінального процесуального закону, чим було порушено його право на захист.

Право особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину, оскаржити своє затримання в судовому порядку передбачене ч. 4 ст. 29 Конституції України, згідно якої кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання, а також п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі КЗПЛ), відповідно до якої кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону формами реалізації права затриманого на перевірку законності затримання можуть бути: а) звернення до прокурора із клопотанням (заявою) про перевірку законності затримання в порядку нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; б) звернення зі скаргою на незаконне затримання під час підготовчого провадження у суді ; в) звернення до слідчого судді із клопотанням (заявою) про визнання затримання необґрунтованим та звільнення підозрюваного.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду заяви прокурора Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_9 заявила клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з під варти, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 і яке не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 також просила дати доручення Територіальному управлінню ДБР у м. Львові організувати перевірку дотримання Рогатинським судом Івано-Франківської області відповідності зарахованих на рахунки коштів у вигляді застави розміру прожиткових мінімумів, визначених ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та визначити шкоду нанесену державі.

Колегія суддів вважає, що вищевказані вимоги захисника ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, оскільки захисником не вказані правові підстави для прийняття такого рішення і не наведені мотиви, якими обґрунтовується його необхідність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2018 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5