печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
29.11.2018 року у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,-

В обґрунтування клопотання зазначається, що Печерським управлінням поліції розслідується кримінальне провадження № 0000702 від 31.07.2018 року за фактом заволодіння шляхом обману квартирою АДРЕСА_1 , вартістю 5 141 040 грн., яка належить територіальній громаді (Київській міській раді), що спричинило шкоду у особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що управлінням представництва інтересів громадянина або держави в суді контролюється виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 01.11.2016 року у справі № 757/24274/15-ц (22-ц/796/12317/2016), яким задоволено позов прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано спадщину у вигляді цієї квартири відумерлою та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Вартість вказаної квартири становить 5 141 040 грн.

Працівниками Печерського районного ВДВС ГТУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Запис здійснено 13.10.2016 року в 11:00:48, номер запису про обтяження 16885756 (спеціальний розділ). Підстава внесення запису зазначено - рішення 31852763 від 13.10.2016 року 11:10:50 ОСОБА_6 . Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника 52630687 від 13.10.2016 року Печерського районного ВДВС ГТУЮ в м. Києві.

Обтяження припинено 13.03.2017 року, 09:20:34, відомості внесені до реєстру: 19.04.2017 року 14:56:07 год./хв./сек., ОСОБА_7 , Центральний відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, індексний номер рішення: 34225966.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2008 року ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_1 .

26.02.2014 року ОСОБА_8 відповідно до довіреності, посвідченої 26.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , уповноважила ОСОБА_5 на володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер: :01:0576, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

25.03.2014 року між ОСОБА_8 , від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 26.02.2014 року за реєстровим № 325 діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м. за ціною 149 000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (запис про право власності № 5107074 від 25.03.2014 року), право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Внаслідок смерті ОСОБА_8 05.03.2014 року її цивільні права та обов`язки припинено, а також припинена дія довіреності, яка була видана нею 26.02.2014 року на ім`я ОСОБА_5 щодо володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

В подальшому, спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м. після смерті ОСОБА_8 визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.07.2018 рік досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_11 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35305680 від 22.05.2017 року 18:55:44, приватного права власності за ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серії та номер: НОМЕР_2 , виданий 29.01.2015 року, видавник: Прилуцький МВ УДМС України в Чернігівській області,) на квартиру АДРЕСА_3 .

Вище зазначене рішення приватного нотаріуса приймалось на підставі договору купівлі-продажу, серії та номеру 1136, який був виданий 22.05.2017 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_11 .

Враховуючи викладене вище, квартира АДРЕСА_3 власником якої є ОСОБА_12 відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, та є предметом кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України, та постановою слідчого від 20.10.2018 року у вказаному провадженні визнана речовим доказом.

В клопотанні прокурором зазначено, що з метою збереження майна, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, попередження його подальшого відчуження та збереження речових доказів, у досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

Від прокурора надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалася.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, слідчим суддею встановлено, що 20.10.2018 року майно постановою слідчого визнано речовим доказам в кримінальному провадженні.

Прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критері ям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_12 відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка є предметом кримінального правопорушення, та постановою слідчого від 20.10.2018 року у вказаному провадженні, визнана речовим доказом.

Заборонити вчиняти будь-які дії в тому числі укладання договорів про відступлення прав та обов`язків за договорами купівлі продажу майнових прав відносно майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1