Пр.1-кп/336/208/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 ,представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з вищою освітою,пенсіонера,зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

04.08.2018 р.приблизно о 15.10 год.водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем « NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по проїжджій частині вул.Чарівної з боку вул.Цитрусової в напрямку вул.Героїв 55-ої бригади в м.Запоріжжі.
В цей час на нерегульований пішохідний перехід,який позначений дорожньою розміткою «Зебра» та дорожніми знаками «Пішохідний перехід»,розташований в районі буд.127 по вул.Чарівній ,вийшов пішохід ОСОБА_4 ,який почав перетинати проїжджу частину справа-наліво по ходу руху автомобіля « NISSAN Micra».
Водій ОСОБА_6 ,наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу,маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_4 ,який рухався по ньому,не зменшив швидкості свого руху аж до зупинки транспортного засобу,та не надавши перевагу в русі останньому,виїхав на пішохідний перехід та скоїв передньою правою частиною кузова автомобіля на нього наїзд.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України,затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.,відповідно до яких : п.18.1 «Водій транспортного засобу,що наближається до нерегульованого пішохідного переходу,на якому перебувають пішоходи,повинен зменшити швидкість,а в разі потреби зупинитися,щоб дати дорогу пішоходам,для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Згідно висновку експерта № 9-554 від 29.08.2018 р.,порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 згідно висновку експерта № 1034М від 28.08.2018 р.були спричинені тілесні ушкодження,а саме:тяжка черепно-мозкова травма,перелом луски та пірамідки скроневої кістки справа з переходом лінії перелому на тім`яну кістку,забій головного мозку тяжкого ступенія тяжкості,з утворенням площинної субдуральної (під твердою оболонкою головного мозку)гемамоти справа,геморагічних нашарувань і лівій скроневій області,пневмоцефалії,гемо мінуса та гемотімпанума(скупчення крові в пазухах)справа,набряк м`яких тканин голови справа,які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент його спричинення.
Уламковий перелом правої ключиці в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_4 як тілесне ушкодження середньог ступеня тяжкості,що не було небезпечним для життя в омент його спричинення,але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами автомобіля у русі в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.
Пояснив,що 04.08.2018 р.приблизно о 15.00 год.він,керуючи автомобілем « NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по проїжджій частині вул.Чарівної з боку вул.Цитрусової в напрямку вул.Героїв 55-ої бригади в м.Запоріжжі.При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу,який позначений дорожньою розміткою «Зебра» та дорожніми знаками «Пішохідний перехід»,розташованого в районі буд.127 по вул.Чарівній,відволік увагу на інший автомобіль,а коли подивився вперед,на проїзній частині на пішохідному переході вже знаходився пішохід,як з`ясувалось пізніше,потерпілий ОСОБА_4 ,за ним йшли ще двое.Щоб уникнути наїзду, ОСОБА_6 відвернув кермо вліво,гальмування не застосував,оскільки події відбувалися миттєво.Ближче до середини проїзної частини стався наїзд керованим ним автомобілем на пішохода ОСОБА_4 ,якого одразу забрала «швидка», ОСОБА_6 також в цей день потрапив у лікарню з гіпертонічним кризом.Під час досудового розслідування вживав заходи по відшкодуванню шкоди,на час розгляду справи відшкодував суму 7500 гр.та готовий частинами відшкодувати ще 10000 гр.,у більшому розмірі ОСОБА_6 як пенсіонер відшкодувати моральні збитки потерпілого очевидно не зможе.У скоєному розкаявся.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину,виходячи з наступного.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що 04.08.2018 р.приблизно о 15.00 год.він приїхав в м.Запоріжжя до друзів на весілля,яке святкували у кафе «Гюлістан» по вул.Чарівній,мав намір перейти через проїзну частину по наявному пішохідному переходу,який позначений на проїзній частині та дорожніми знаками.Перед виходом на проїзну частину переконався у безпеці,першим вийшов на дорогу,за ним йшли двоє друзів,встигнув пройти приблизно до середини проїзної частини,коли на нього скоїв наїзд автомобіль «NISSAN Micra» світлого кольору,що рухався по дорозі прямо,після наїзду втратив свідомість та отямився вже в лікарні.В результаті наїзду отримав перелом основи черепа та перелом ключиці,за відшкодуванням збитків матеріальних звернувся до страхової компанії,про відшкодування моральної шкоди пред`явив цивільний позов до ОСОБА_6 .
Згідно протоколу огляду місця події від 04.08.2018 р.з фототаблицею,оглядалася ділянка місцевості по вул.Чарівній від вул.Цитрусової в напрямку вул.Героїв 55 бригади в м.Запоріжжі,де стався наїзд на пішохода,огляд проводився в умовах ясної сонячної погоди без опадів,при температурі повітря +32*С.Встановлено,що автомобіль « NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 має пошкодження у вигляді розбитого лобового скла(а.с.105-109).
Додатком до протоколу огляду місця події є схема ДТП,на якій зафіксовані місце наїзду на пішохода на відстані 4,5 м.від правого краю проїзної частини вул.Чарівної по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 ,розташування автомобіля на проїзній частині після ДТП,дорожня розмітка та дорожні знаки,що позначають нерегульований пішохідний перехід (а.с.110-114).
Згідно висновку експерта № 9-554 від 29.08.2018 р.,порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали(а.с.118-123).
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 згідно висновку експерта № 1034М від 28.08.2018 р.були спричинені тілесні ушкодження,а саме:тяжка черепно-мозкова травма,перелом луски та пірамідки скроневої кістки справа з переходом лінії перелому на тім`яну кістку,забій головного мозку тяжкого ступеня тяжкості,з утворенням площинної субдуральної (під твердою оболонкою головного мозку)гемамоти справа,геморагічних нашарувань і лівій скроневій області,пневмоцефалії,гемомінуса та гемотімпанума(скупчення крові в пазухах)справа,набряк м`яких тканин голови справа,які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент його спричинення.
Уламковий перелом правої ключиці в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_4 як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості,що не було небезпечним для життя в момент його спричинення,але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами автомобіля у русі в умовах дорожньо-транспортної пригоди(а.с.115-117).
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв*язку.
Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.
Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання допитаного в судовому засіданні потерпілого,так само не надано суду доказів,що їх спростовують. Репутація цієї особи не дискредитована,довіра до його показань не підірвана,мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати потерпілого,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування його показань,однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Показання потерпілого повністю узгоджуються зі змістом інших доказів,якими є висновки експертів,протокол слідчої.
За таких обставин,суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілого,досліджені висновки експертів,протокол огляду місця події як докази винуватості ОСОБА_6 .
При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує по ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.
Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.
Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р.(із змінами)»Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»,при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки,що настали,а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту,її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів,працівників,відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх,тощо),а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання,та особу винного.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним необережного злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,має постійне місце проживання,є пенсіонером за віком,позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи у ДП «Івченко-Прогрес»,є ветераном праці,має захворювання «Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня».
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Обставинами,що пом*якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину,часткове добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди.
Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з*ясувати обставини вчинення злочину,на час розгляду справи добровільно сплатив на користь потерпілого 7500 гр.,що підтверджено розписками.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.286 ч.2 КК України для застосування ст.75,76 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Як зазначено у п.21 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ,у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та
2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання
про доцільність застосування до винного додаткового покарання -
позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати
посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи
експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст. 286
КК,суд може не призначати за наявності декількох обставин,які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,і з урахуванням особи винного.
За обставинами справи суд не вбачає необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався,вчинене ним вперше кримінальне правопорушення є необережним,автомобіль є необхідним засобом пересування для сім`ї обвинуваченого,у якій мешкають пенсіонери.
При вирішенні цивільного позову,заявленого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 48778 гр.70 коп.,суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127,128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди цивільним позивачем обгрунтовані з посиланням на те,що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілий пережив моральні страждання через фізичний біль,якого зазнав у зв*язку з ушкодженням здоров*я,під час перебування у лікарні обвинувачений його не навідував,станом здоров`я не цікавився,на теперішній час від ОСОБА_6 цивільний позивач не отримав відшкодування у добровільному порядку тої суми,яку вважає справедливою компенсацією своїх немайнових втрат.
Завдану моральну шкоду цивільним позивачем оцінено у розмірі 50000 гр.,з урахуванням обов`язку страхової компанії відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5% від суми матеріальних збитків,пред`явив вимоги про стягнення з ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 48 778 гр.70 коп.(з розрахунку 50000 гр.-1221 гр.30 коп.)
ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди вважає пред*явленим до нього у завищеному розмірі,оскільки він є пенсіонером,не працює,за рахунок власних доходів та заощаджень має реальну можливість відшкодувати моральну шкоду частинами та у загальному розмірі не більше 20000 гр.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається:»З огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.Проте розумно припустити,що особи,які…зіткнулися з проблемами…можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути, як таке,розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини,на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що ОСОБА_4 внаслідок заподіяння шкоди здоров*ю завдана моральна шкода,яка полягає у перенесених фізичному болю та стражданнях через тяжкі травми,задля лікування яких він був обмежений у можливості вільного пересування,спілкування,реалізації життєвих планів тощо.
Вирішуючи питання,що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.
Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов*язана з ушкодженням здоров*я,розмір її відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити,оскільки в інший не грошовий спосіб негативні наслідки у немайновій сфері потерпілому компенсувати нереально.
Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень,що потягло розлад здоров*я на певний час, неможливість в інших не грошовий спосіб відшкодувати завдану немайнову шкоду,суд визначає відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 25000 гр.,що є необхідним для компенсації немайнових втрат,для стягнення більшого розміру відшкодування суд передбачених законом підстав не встановив,оскільки позивач не підтвердив доказами настання внаслідок травмування у ДТП невідворотних негативних наслідків.
При цьому суд враховує і матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 ,оскільки він за віком є пенсіонером,не має можливості отримувати доходи за рахунок власної праці,власником транспортного засобу,на якому вчинив ДТП,не являється.
З урахуванням розміру добровільного відшкодування,суд задовольняє цивільний позов частково у розмірі 17500 гр.(з розрахунку 25000 гр.-7500 гр.)
При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_8 ,який представляв інтереси потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні,суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні належать витрати на правову допомогу.
Як встановлено ч.2 ст.120 КПК України,витрати,пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого,який надає правову допомогу за договором,несе,відповідно потерпілий.
За правилами ч. 1 ст.124 ЦПК України,у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність",гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту,порядок обчислення якого,підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відтак,склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження обставин надання правової допомоги при розгляді даної справи суду були надані укладений між ОСОБА_4 та адвокатським об`єднанням «Юрлюкссервіс» договір про надання правової допомоги від 17.09.2018 р.,виданий адвокатським об`єднанням «Юрлюкссервіс» ордер серія ЗП № 096687 від 18.09.2018 р.адвокату ОСОБА_8 на представництво інтересів ОСОБА_4 в кримінальному провадженні в суді.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 17.09.2018 р.,адвокат ОСОБА_8 вніс у касу адвокатського об`єднання «Юрлюкссервіс» грошову суму 3000 гр.,отримані ним від ОСОБА_4 на підставі договору від 17.09.2018 р.
Згідно меморіального ордеру від 25.10.2018 р. ОСОБА_4 через установу АТ КБ «Приватбанк» вніс на рахунок адвокатського об`єднання «Юрлюкссервіс» оплату послуг адвоката у розмірі 3000 гр.,що підтверджує витрати потерпілого на правову допомогу у розмірі 6000 гр.,які підлягають стягненню з обвинуваченого на його користь
У позовній заяві ОСОБА_4 також просив суд стягнути 1000 гр.витрат,понесених для участі у судових засіданнях,водночас,за змістом позову ОСОБА_4 не конкретизував,чи є це витрати безпосередньо потерпілого чи його представника,з чого вони складаються,доказів на підтвердження цих витрат та їх розміру не надає.
З урахуванням цих обставин ,вимоги позову про стягнення з ОСОБА_6 витрат,понесених для участі у судових засіданнях у розмірі 1000 гр.,свого підтвердження належними доказами не знайшли,тому вимоги про стягнення таких витрат суд залишає без задоволення.
Речовим доказом по справі визнано автомобіль « NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власністю ОСОБА_9 та на підставі постанови слідчого від 05.08.2018 р.переданий на відповідальне зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Відповідно до ст.100 КПК України,зазначений речовий доказ необхідно повернути власнику,підстав для прийняття іншого процесуального рішення суд не вбачає.
За змістом обвинувального акту,по справі наявні судові витрати на проведення експертизи № 9-554 у розмірі 1716 гр., відшкодування яких передбачено ст.118 ч.1 п.3,124 ч.2 КПК України.
При постановленні обвинувального вироку такі витрати у повному обсязі суд стягує з обвинуваченого у дохід держави.
Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

З А С У Д И В:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4(чотири)роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75,76 КК України, ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази:
-автомобіль « NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власністю ОСОБА_9 та на підставі постанови слідчого від 05.08.2018 р.переданий на відповідальне зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області-повернути власнику ОСОБА_9 ;
-диск з копією відеозапису з відео реєстратора автомобіля «NISSAN Micra» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,долучений до кримінального провадження,залишити у кримінальному провадженні протягом усього часу його зберігання.

Стягнути з ОСОБА_6 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,у дохід держави судові витрати на проведення судової експертизи № 9-54 у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять)гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_4 ,РНОКПП НОМЕР_3 ,відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 17 500(сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_4 ,РНОКПП НОМЕР_3 ,відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6000(шість тисяч )гривень.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1