ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5883/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/132/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
захисника-адвоката: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2010 року за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання.
Вважає, що наявні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , оскільки засуджений свідомо дотримується правил внутрішнього розпорядку, працевлаштований, має 16 заохочень, отримані стягнення погашені у встановленому законом порядку, у скоєному злочині розкаюється.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали заявлені апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2010 року за ч.1 ст. 115 КК України та відбуває призначене йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 28 січня 2016 року ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2010 року по 01 квітня 2011 року.
На день подачі клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений фактично відбув більше 3/4 частини призначеного покарання.
У серпні 2017 року установою виконання покарання ОСОБА_8 було відмовлено у поданні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом клопотання засудженого установою виконання покарань ОСОБА_8 характеризується позитивно.
В характеристиці зазначено, що він працевлаштований, виконує роботи по благоустрою установи. До представників адміністрації ставиться стримано і тактовно, у взаємовідносинах із засудженими неконфліктний, має 16 заохочень.
Крім того, матеріали провадження містять відомості про те, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення тяжких злочинів, а саме: 1) вироком Краматорського міського суду Донецької області від 17 липня 1997 року за ч.3 ст. 83, ч.1 ст. 89 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 2) вироком Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 1999 року за ч.1 ст. 100, ч.2 ст.106, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 1 року позбавлення волі; 3) вироком Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2000 року за ч.1 ст. 101, ч.3 ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений на підставі Закону України «Про амністію»; 4) вироком Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2007 року за ч.1 ст. 277 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі; 5) вироком Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2009 року за ч.1 ст.396 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.
З матеріалів справи вбачається, що до ОСОБА_8 за час відбування покарання застосовувалися дисциплінарні стягнення у виді догани, які є погашеними у встановленому законом порядку, останній раз 16 травня 2018 року, яке є діючим та характеризують особу засудженого.
Згідно з довідкою про нарахування заробітної плати ОСОБА_8 , який відбуває покарання в ДУ «Херсонська виправна колонія №61» з 12 травня 2011 року, був працевлаштований лише з квітня 2017 року, а приймання участі в роботах з благоустрою відділення та установи є обов`язком засудженого відповідно до ч.3 ст.107 КВК України та не може бути безумовною підставою для застосування відносно засудженого пільги у виді умовно-дострокового звільнення.
Наведене свідчить, що поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання не можна вважати сумлінною , і такою , що доводить виправлення ОСОБА_8 .
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до іншої оцінки захисником обставин, встановлених судом та висновків суду.
Твердження апелянта про те, що суд не в повній мірі дослідив відомості про особу та поведінку ОСОБА_8 за час відбування покарання є безпідставними.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, щире каяття засудженого у вчиненому злочині, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Наведені в апеляційній скарзі твердження про виправлення засудженого є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження в цілому.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4