УХВАЛА
15 листопада 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глазково Сухинського району
Калужської області Російської Федерації, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду першої інтонації скасувати, а кримінальне провадження щодо останнього закрити на підставі ст. 284 КПК України.
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає вирок незаконним, оскільки висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та доказами у справі.
Апелянт звертає увагу на те, що у вироку суд посилається на показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як на докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_5 , проте вказані свідки є близькими родичами потерпілої, тобто вони є заінтересованими особами, у зв`язку з чим суд повинен був оцінити їх критично.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 , які є послідовними, логічними та повністю підтверджується матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 08 березня 2017 року приблизно в 10 год. 20 хв., перебуваючи на території земельної ділянки № НОМЕР_1 за адресою: Київська обл., Броварський район, смт. Велика Димерка, дачний кооператив «Тепличник» 10 лінія, на грунті неприязних стосунків з ОСОБА_10 , стоячи обличчям до неї, умисно наніс їй один удар лезом садових ножиців по долонній поверхні правої кісті, після чого лопатою наніс близько двох ударів в область нижньої третини лівого передпліччя та біля двох ударів лопатою в область лівої лопатки, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричини короткочасний розлад здоров`я.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.
Оскаржуючи вирок суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтується на припущеннях.
На думку колегії суддів, такі доводи є непереконливими.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є близькими родичами потерпілої, тобто вони є заінтересованими особи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є логічними та послідовними, підстав для надання ними неправдивих показань, про які стверджує сторона захисту немає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджуються висновком судово медичної експертизи від 14 березня 2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження як кожне окремо так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень і по строку можуть відповідати 08 березня 2017 року.

Крім того, відповідно до висновку судово - медичної експертизи від 31 березня 2017 року вбачається, що з урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у останньої могли утворитися при обставинах, вказаних свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_9 при проведенні слідчих експериментів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що показання потерпілої та свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони не містять суперечностей та повністю узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, в повній мірі дотримався вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом обґрунтовано не встановлено.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
На підставі цього суд зробив висновок за доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. та на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» його звільнено від призначеного покарання.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкції ч. 2 ст. 125 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3