Справа № 336/2524/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою (8 класів), неодруженого, непрацюючого, що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2000 року за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року до двох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з місць позбавлення волі 8 жовтня 2001 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2003 року за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 1 грудня 2003 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до двох років восьми місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 13 квітня 2009 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 16 вересня 2011 року у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію»;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі;

- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до одного року семи місяців позбавлення волі; звільненого з місць позбавлення волі 27 червня 2017 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2016 року за ч. 2 ст. 15 і ст. 185 КК України до трьох місяців арешту;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, який має судимості за вчинення корисливих злочинів проти чужої власності, кримінально каране діяння в сфері обігу наркотичних засобів, вчинив злочинне посягання проти чужої власності за таких обставин.

В проміжок часу між 08 годиною 15 хвилинами та 08 годиною 25 хвилинами 11 квітня 2019 року обвинувачений, керуючись умислом на крадіжку, в салоні транспорту загального користування, що рухався по маршруту № 9 в м. Запоріжжі, де він опинився шляхом вільного доступу, під час здійснення поїздки між зупинками транспорту «Житловий масив» та «Вулиця Червона» таємно заволодів належними потерпілій ОСОБА_4 , яка також в якості пасажира перебувала в салоні означеного маршрутного таксі, гаманцем чорного кольору, що не представляє майнової цінності для потерпілої, та грошовими коштами в сумі 382 грн.

Після залишення обвинуваченим салону маршрутного таксі потерпіла, яка виявила зникнення гаманця в салоні транспорту, у зв`язку з чим залишила його на тій самій зупинці, що і обвинувачений, почала переслідувати ОСОБА_6 , внаслідок чого їй вдалося настигнути обвинуваченого в одному з магазинів біля вказаної зупинки та вимагати від нього повернення гаманця.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що в означений в обвинуваченні час рухався в салоні маршрутного таксі по маршруту № 9; між зупинками «Житловий масив» та «Вулиця Червона» навмисно, з корисливих мотивів, витяг гаманець з сумки дівчини, яка стояла поруч і тримала сумку перед собою. Розпорядитися предметом викрадення не зміг, так як в магазині на зупинці транспорту «Вулиця Красна» був затриманий самою потерпілою, якій і вручив її гаманець.

У вчиненні злочину розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося.

Потерпіла повністю підтвердила фактичні обставини вчинення злочину.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв злочин середньої тяжкості.

Враховує суд і наявність у обвинуваченого судимостей за вчинення корисливих злочинів, кримінально караного діяння в сфері обігу наркотичних засобів, що характеризують його як особу, схильну до вчинення кримінально караних діянь, та свідчать про певний ступінь його соціальної небезпеки.

Враховує суд і місце вчинення викрадення, яким є транспорт загального користування, що підкреслює зухвалість злочинних дій.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод крадіжки, а також ту обставину, що предмет викрадення, визнаний речовим доказом, переданий потерпілій на зберігання і в силу ст. 374 КПК України буде повернений їй за належністю.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення зазначеної крадіжки, яка не поєднана із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до нього, а вчинена шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілій викраденої речі буде усунено спричинено шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Статтею 75 КК України внормоване питання звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для такого звільнення є висновок суду з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставини справи про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин.

Таким чином, законодавчо встановлено право суду з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, необхідність та доцільність застосування покарання, суспільну небезпечність обвинуваченого звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Сукупність згаданих судом пом`якшуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, страждає на хронічне захворювання органів дихання, дають суду підстави при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення звільнити винну особу від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

У зв`язку з викладеним суд не погоджується з думкою потерпілої та прокурора про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

Незастосування ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів наявності у обвинуваченого судимостей є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є рецидив злочинів, тобто наявність судимостей за інші кримінально карані діяння.

Визнана речовим доказом викрадена річ підлягає поверненню потерпілій.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений, відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Застосований щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування запобіжний захід до набрання вироком законної сили зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання та роботи.

Зарахувати до строку покарання час затримання обвинуваченого з 08 години 28 хвилин 11 квітня 2019 року по 12 квітня 2019 року включно.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили не змінювати.

Речовий доказ гаманець чорного кольору з грошовими коштами в сумі 382 грн., дисконтними картками «Econom Class», «EVA», «Лотос», «Комп`ютерний всесвіт», «Сытый муж», «Gold Card», банківськими картками «ПУМБ» 5167-9100-03331-3598, «ПриватБанк» НОМЕР_1 , квитанцією для оплати на ім`я ОСОБА_4 фонду сприяння діяльності навчальних закладів, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , - повернути їй за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1