Провадження № 11-кп/4823/124/18
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0006414 від 02 серпня 2017 року , за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2018 року та ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Сосниця Чернігівської області, громадянки України, не працюючої, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком та ухвалою суду захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої подав апеляційні скарги, в яких просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України. Також просить скасувати ухвалу про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано у строк відбування покарання час її перебування під вартою та визначено рахувати початок строку покарання з 02 серпня 2017 року.

Стягнуто з неї на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 5439 грн. 40 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4000 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 104000 грн. 60 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2018 року доповнено резолютивну частину вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2018 року, в порядку виправлення описки, абзацом наступного змісту: «Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою».

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає, що у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого не було. ОСОБА_10 наткнувся на ніж, який тримав у своїй руці лезом до себе, коли остання з метою самозахисту штовхнула його щоб звільнити вихід з кухні. Наявність умислу також спростовується показаннями свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 , які вказували на дружні відносини між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

На думку апелянта, надані сторонами кримінального провадження докази, які узгоджуються між собою, не доводять вину ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні.

Посилання суду 1 інстанції як на належні та допустимі докази на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суперечать положенням ст. ст. 23, 97 КПК України, оскільки вони давали показання зі слів обвинуваченої, що в судовому засіданні підтверджені нею не були. Дані особи є працівниками поліції і у відповідності до положень ч. 7 ст. 97 КПК України, їх показання є недопустимим доказом.

Свідок ОСОБА_16 надав показання зі слів ОСОБА_17 , яка відмовилась давати показання в суді, оскільки є дочкою обвинуваченої. З огляду на приписи ст. ст. 23, 97 КПК України такі показання підлягали перевірці шляхом допиту свідка ОСОБА_18 , чого судом зроблено не було, тому показання вказаного свідка також є недопустимим доказом.

Також апелянт стверджує, що до висновків експерта ОСОБА_19 в частині неможливості утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок самовільного натикання на ножа через відсутність необхідної сили чи прискорення, що зумовило натикання на ніж, слід відноситись критично, оскільки експертом не враховувалось показання ОСОБА_12 про те, що вона в ході здійснення самозахисту штовхнула потерпілого, чим надала йому прискорення. Крім того, органом досудового розслідування не ставилося перед експертом питання щодо можливості шляхом самовільного натикання потерпілого на ніж, який знаходився у нього у лівій руці, вперши руків`я ножа у стіну та/або у стільницю, тому експерт вийшов за межі проведеного дослідження, та у відповідності до вимог ст. ст. 101, 110, 356 КПК України свідчить про недопустимість вказаного доказу.

В клопотанні захисту про проведення повторної судово-медичної комісійної експертизи про можливість утворення тілесного ушкодження потерпілим шляхом самовільного натикання потерпілого на ніж за вказаних вище обставин судом 1 інстанції було відмовлено, чим порушено право Мекшун на захист.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 є недопустимим доказом через порушення вимог ст. ст. 23, 240 КПК України, оскільки при проведенні слідчої дії фактично було здійснено відеофіксацію показань свідка.

В порушення вимог 103-107 КПК України, протоколи огляду місця події від 02.08.2017 року та проведення слідчого експерименту від 07.12.2017 року не містять даних про залучення спеціалістів при їх проведенні та не містять підписів всіх учасників, тому вони є недопустимими доказами.

Докази у кримінальному провадженні прямо чи опосередковано підтверджують лише факт смерті потерпілого, проте жодним чином не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що судом не дотримано вимог ст. ст. 22, 91, 94, 370 КПК України.

Також вважає, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України.

Крім того, текст резолютивної частини оскаржуваного вироку не містить жодних обґрунтувань чи посилань суду в частині обрання/продовження заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і залишення без змін запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, проте суд 1 інстанції вирішив питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою після постановлення вироку, вважаючи це опискою, що є порушенням вимог ст. 374, 379 КПК України,

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 02 серпня 2017 року, близько 15 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що виник з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно руками завдала не менше чотирьох травмуючих дій в область шиї ОСОБА_10 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден шиї, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, а також один удар лезом ножа, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правого передпліччя, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, та з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно нанесла потерпілому один удар лезом ножа в область живота, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота із ушкодженням печінки, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та має прямий причинний зв`язок із настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала через масивну крововтрату, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із ушкодженням печінки.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; потерпілої, яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, просила апеляційні скарги залишити без задоволення; думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала та показала, що потерпілий самостійно наткнувся на ніж, вона потерпілому не наносила удару ножем.

За змістом статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Судове рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається, окрім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Матеріалами провадження встановлено, що відносно обвинуваченої ОСОБА_7 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд 1 інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок із призначенням ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі, яке остання повинна відбувати після набрання вироком законної сили, не вирішив питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, що є порушенням вимог ст.374 КПК України.

Згідно вимог ст. 379 КПК України суд дійсно має право за власною ініціативою виправити допущені в ухваленому ним судовому рішенні описки або очевидні арифметичні помилки. Однак, при цьому суд не вправі змінювати зміст судового рішення та будь-яким чином зачіпати суть судового рішення. Описки - це неправильне написання слів, що може мати істотне значення у певному конкретному судовому рішенні (прізвище, ім`я, адреса, дата, строки).

Як вбачається зі змісту ухвали від 11 червня 2018 року, суд вніс до ухваленого ним раніше вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_7 зміни, доповнивши резолютивну частину вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2018 року абзацом наступного змісту: «Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою», що суперечить змісту ст. 379 КПК України, так як допущене судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону не є опискою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст.374, 379 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому вирок та ухвала суду підлягають скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

При новому розгляді кримінального провадження необхідно звернути увагу на вказані апеляційним судом недоліки, усунути їх, а також перевірити інші доводи за апеляційною скаргою захисника на вирок суду, з дотриманням вимог кримінального процесуального і кримінального закону та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Враховуючи наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2018 року та ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.

Продовжити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4