Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008953 щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миколаєва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.2631, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2018 року ОСОБА_12 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.2631, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України 8 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

________________________________

Справа № 11-кп/824/1044/2019
Категорія: п.п.6 13, ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1
- за ч.3 ст.289 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі;

- за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.2631 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.2631 КК України 7 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_12 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2014 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_12 : на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 197 860 гривень та 500 000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 гривень; на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18 050 гривень та 400 000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 177 010 гривень та 500 000 гривень моральної шкоди.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити ОСОБА_12 призначене за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України покарання з довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, на позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке його власністю, призначивши таке ж покарання на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим.

Захисник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд призначив його підзахисному надто суворе покарання і не обґрунтував у вироку неможливість призначення ОСОБА_12 покарання на певний строк.

При цьому звертає увагу, що судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що зумовлено тим, що обвинувачений, хоча і відмовився давати показання, що є його правом згідно з ст.63 Конституції України, однак свою вину та цивільні позови потерпілих визнав повністю. В ході дослідження письмових доказів було встановлено, що ОСОБА_12 активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування. Отже, як вважає захисник, обставинами, які пом`якшують покарання його підзахисному, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, у зв`язку з чим висновки суду про відсутність таких є помилковими.

Крім того, вказує, що ОСОБА_12 не судимий, має міцні соціальні зв`язку, що свідчить про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував його особу і, призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі, не дотримав принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, вказуючи на те, що судом було дотримано загальні засади призначення покарання, враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурорів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_12 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

9 грудня 2013 року ОСОБА_12 познайомився з ОСОБА_14 , з якою підтримував дружні, а в подальшому близькі стосунки. Оскільки ОСОБА_14 неодноразово висловлювала незадоволення її стосунками зі своїм чоловіком ОСОБА_15 , у ОСОБА_12 на ґрунті ревнощів та особистих неприязних відносин до ОСОБА_15 виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння йому смерті.
4 липня 2014 року о 10 годині ОСОБА_12 на власному автомобілі KIA Rіа д/н НОМЕР_1 приїхав до будинку № 4 на вул. Петровського в м. Києві, де припаркував автомобіль і став чекати на ОСОБА_15 . Помітивши останнього та відкривши капот, звернувся до ОСОБА_15 з проханням допомогти завести автомобіль, який нібито вийшов з ладу, та запропонував сісти в салон на сидіння водія і декілька разів провернути ключ запалення. ОСОБА_15 , будучи введений в оману, та не підозрюючи дійсні наміри ОСОБА_12 , погодився надати допомогу, сів у салон автомобіля та виконав всі дії, які просив зробити обвинувачений.
В цей час ОСОБА_12 , скориставшись тим, що ОСОБА_15 відволікся, сів на заднє сидіння автомобіля і, діючи з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, завдав йому кілька ударів в область шиї заздалегідь підготовленим електрошокером, одночасно завдаючи удари електрострумом, чим спричинив тілесне ушкодження у виді електротравми шиї у виді електроопіку задньої поверхні шиї 3 ступеня з розвитком посттравматичного запалення плечового сплетіння, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. ОСОБА_15 , відчувши гострий біль та усвідомлюючи загрозу своєму життю, став чинити активний опір ОСОБА_12 , в результаті чого між ними відбулася боротьба, під час якої ОСОБА_15 вдалося вибити електрошокер з руки ОСОБА_12 . Тоді ОСОБА_12 , продовжуючи свої дії, дістав заздалегідь заготовлену викрутку і з метою доведення злочинного умислу до кінця здійснив близько 7 спроб нанести нею удар в область голови та шиї потерпілого, вважаючи, що таким чином все ж таки позбавить життя ОСОБА_15 . Однак лише через випадковий збіг обставин, які не залежали від волі обвинуваченого, злочин не було доведено до кінця, оскільки ОСОБА_15 зміг ухилитись від ударів, вистрибнув з салону автомобіля та став кликати допомогу. Після цього ОСОБА_12 , не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з метою уникнути затримання та викриття на автомобілі KIA Rіа д/н НОМЕР_1 залишив місце вчинення злочину.
Вказані дії ОСОБА_12 суд кваліфікував за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім того, приблизно у вересні 2014 року ОСОБА_12 , який не працював і був незадоволений своїм матеріальним становищем, вирішив вчинити низку злочинів з метою незаконного заволодіння транспортними засобами громадян із застосуванням вогнепальної зброї. ОСОБА_12 розробив план вчинення злочинів, згідно з яким за допомогою всесвітньої мережі Інтернет він підшукував на відповідних сайтах оголошення про надання послуг з перевезення транспортними засобами визначеної ним категорії, а саме, пасажирськими мікроавтобусами, після чого повинен був домовитися з власником транспортного засобу здійснити перевезення нібито належного йому вантажу до визначеного ним місця за матеріальну винагороду. В разі згоди власника транспортного засобу на його пропозицію ОСОБА_12 мав намір домовитися про наступну зустріч у малолюдному місці в нічний час, під час якої мав намір здійснити напад та умисне вбивство власника з метою заволодіння його особистими речами і транспортним засобом.

8 жовтня 2014 року ОСОБА_12 , діючи відповідно до розробленого плану, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою комп`ютера увійшов до мережі Інтернет на сайт OLX, де відібрав оголошення про надання послуг з пасажирських перевезень по Україні. У вказаному оголошенні було відображено дані ОСОБА_16 із зазначенням номеру мобільного телефону НОМЕР_2 та фотографії автомобіля Ford Тransit д/н НОМЕР_3 .

11 жовтня 2014 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_16 та запропонував зустрітись того ж дня біля торгового центру Novus, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Академіка Палладіна, 7/60, з метою огляду автомобіля та обговорення умов можливої угоди стосовно перевезення вантажу. На дану пропозицію ОСОБА_16 погодився і 11 жовтня 2014 року близько 18 години під час зустрічі з ОСОБА_12 вони домовилися про поїздку до м. Одеса, при цьому ОСОБА_16 повинен був забрати ОСОБА_12 за адресою: м. Київ, вул. Лісорубна, 26.

12 жовтня 2014 року о 00 годин 10 хвилин, коли ОСОБА_16 прибув на належному йому автомобілі Ford Тransit д/н НОМЕР_3 до перехрестя вул. Лісорубної та вул. Клавдіївської у м. Києві, ОСОБА_12 сів у салон автомобіля на заднє сидіння. Після цього ОСОБА_12 вчинив напад на ОСОБА_16 , під час якого здійснив три постріли в потиличну та один постріл у лобну ділянку голови потерпілого з короткоствольної вогнепальної зброї револьвера Р-2 № НОМЕР_4 , спричинивши йому множинні вогнепальні поранення голови з ушкодженням кісток черепу, оболонок та тканини головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_17 помер на місці вчинення злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 , бажаючи приховати сліди вчиненого злочину, направився до власного автомобіля ВАЗ-11113 д/н НОМЕР_5 , який знаходився неподалік, під`їхав на ньому до автомобіля Ford Тransit д/н НОМЕР_3 . В подальшому ОСОБА_12 переніс труп ОСОБА_16 до багажного відділення свого автомобіля, на якому направився до будинку АДРЕСА_3 , де залишив автомобіль з трупом у гаражі.

Після цього ОСОБА_12 заволодів майном, яке знаходилось при ОСОБА_16 та в автомобілі Ford Тransit д/н НОМЕР_3 , а саме: покривалами KLM в кількості 6 штук, грішми в сумі 20 000 гривень, мобільним телефоном Samsung Wave II з пакетами операторів Київстар та Utel та грішми на рахунку, відеореєстратором Gazer, камерою Sony, набором інструментів Wilton, телевізором ІНФОРМАЦІЯ_2 , а всього майном на загальну суму 27 260 гривень, а також паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_16 , паспортом для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_16 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Ford Тransit д/н НОМЕР_3 , посвідченням водія на ім`я ОСОБА_16 , ідентифікаційним кодом на ім`я ОСОБА_16 .

Також після вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 заволодів належним ОСОБА_16 транспортним засобом автомобілем Ford Тransit д/н НОМЕР_3 вартістю 185 939 гривень 02 копійки, на якому поїхав до м. Миколаєва, де розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав великої матеріальної шкоди на суму понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_12 вивіз труп ОСОБА_16 до лісосмуги № 33, розташованої у Святошинському районі м. Києва, де закопав у землю.

Крім того, 23 жовтня 2014 року ОСОБА_12 , діючи відповідно до розробленого плану, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою комп`ютера увійшов до мережі Інтернет на сайт OLX, де відібрав оголошення про надання послуг з пасажирських перевезень по Україні. У вказаному оголошенні було відображено дані ОСОБА_18 із зазначенням номеру мобільного телефону НОМЕР_6 та фотографії автомобіля Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 .

Того ж дня ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_18 та запропонував зустрітись близько 20 години біля станції метро Лівобережна в м. Києві з метою огляду автомобіля та обговорення умов можливої угоди стосовно перевезення вантажу. На дану пропозицію ОСОБА_18 погодився і 23 жовтня 2014 року близько 20 години під час зустрічі з ОСОБА_12 вони домовились про поїздку до м. Одеса, при цьому ОСОБА_18 повинен був забрати ОСОБА_12 за адресою: м. Київ, вул. Робоча.

24 жовтня 2014 року близько 00 годин 30 хвилин, коли ОСОБА_18 прибув на належному йому автомобілі Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 до перехрестя вул. Лісорубної та вул. Клавдіївської у м. Києві, ОСОБА_12 сів у салон автомобіля на заднє сидіння. Після цього ОСОБА_12 вчинив напад на ОСОБА_19 , під час якого здійснив два постріли в потиличну та один постріл в обличчя потерпілого з короткоствольної вогнепальної зброї револьвера Р-2 № НОМЕР_4 , спричинивши йому множинні сліпі вогнепальні кульові поранення голови з ушкодженням м`яких тканин, кісток мозкового та лицевого черепу, оболонок та речовини головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_18 помер на місці вчинення злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 , бажаючи приховати сліди вчиненого злочину, направився до власного автомобіля ВАЗ-11113 д/н НОМЕР_5 , який знаходився неподалік, під`їхав на ньому до автомобіля Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 . В подальшому ОСОБА_12 переніс труп ОСОБА_19 до багажного відділення свого автомобіля, на якому направився до будинку АДРЕСА_3 , де залишив автомобіль з трупом у гаражі.

Після цього ОСОБА_20 заволодів майном, яке знаходилось при ОСОБА_18 та в автомобілі Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 , а саме: мобільним телефоном Nokia 6500, мобільним телефоном НТС Desire X White, нетбуком Lenovo, GPS-навігатором Pioneer, телевізором Prology, автомагнітолою Pioneer, зонтом, чемоданом з інструментами, матерчатим чемоданом, сумкою, курткою, чашкою, насосом електронним, домкратом, пледом, светром, а всього майном на загальну суму 7 140 гривень, а також паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 .

Також після вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 заволодів належним ОСОБА_18 транспортним засобом автомобілем Volkswagen Trasporter д/н НОМЕР_7 вартістю 169 270 гривень 18 копійок, на якому поїхав до м. Миколаєва, де розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав великої матеріальної шкоди на суму понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

25 жовтня 2014 року ОСОБА_12 вивіз труп ОСОБА_18 до лісосмуги № 33, розташованої у Святошинському районі м. Києва, де закопав у землю.

Вказані дії ОСОБА_12 судом кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.3 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди; за ч.3 ст.357 КК України незаконне заволодіння паспортом громадянина України та іншими важливими особистими документами; та за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Крім того, ОСОБА_12 після замаху на умисне вбивство ОСОБА_15 , який мав місце 4 липня 2014 року, вирішив, що ОСОБА_15 є перешкодою для їхніх стосунків із ОСОБА_14 , яка не бажала піти від чоловіка, і у нього виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 .

ОСОБА_12 , будучи обізнаний з приводу того, що ОСОБА_15 у певні дні грає з друзями у футбол на території спортивного комплексу Київського національного університету будівництва та архітектури, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Освіти, 3, обрав вказане місце для вчинення умисного вбивства потерпілого.

10 грудня 2014 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_12 на належному йому автомобілі ВАЗ-11113 д/н НОМЕР_5 , маючи при собі короткоствольну вогнепальну зброю пістолет Макарова (ПМ) № НОМЕР_8 з глушником, споряджений сьома бойовими патронами калібру 9 х 18 мм, поміщений у саморобний звукоізолюючий контейнер з метою маскування вказаного пістолета, приїхав до спортивного комплексу Київського національного університету будівництва та архітектури. Залишивши пістолет в автомобілі та взявши з собою викрутку, ОСОБА_12 вирушив до спортивного залу з метою підшукання найбільш зручного місця для вчинення вбивства ОСОБА_15 , яким визначив вхід до спортивного залу. Однак ОСОБА_12 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції, які проводили заходи, направлені на документування його злочинної діяльності.

При цьому ОСОБА_12 був розроблений другий план у разі неможливості вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 на території вказаного університету, згідно з яким він планував вчинити умисне вбивство у під`їзді будинку потерпілого за адресою: АДРЕСА_4 , з використанням короткоствольної вогнепальної зброї пістолета Макарова (ПМ) № НОМЕР_8 , заздалегідь приготувавши засіб для перевезення трупа з місця вчинення злочину до місця його переховування.

Вказані дії ОСОБА_12 суд кваліфікував за ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, оскільки він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім того, у вересні 2014 року ОСОБА_12 , діючи згідно з розробленим планом на вчинення низки злочинів з метою незаконного заволодіння транспортними засобами громадян із застосуванням відносно них вогнепальної зброї, у невстановленому місці за допомогою Інтернет-магазину Магнум придбав сигнальний револьвер Р-2 № НОМЕР_4 з метою послідуючої його незаконної переробки. У подальшому у вересні 2014 року ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переробив придбаний ним сигнальний револьвер Р-2 № НОМЕР_4 шляхом відновлення рамки в місці кріплення ствола, видалення з каналу ствола захисних елементів та розвальцювання камер барабану для можливості поміщення в них спортивно-мисливських патронів кільцевого запалювання калібру 5,6 мм. В результаті зазначених змін револьвер набув властивостей вогнепальної зброї та став придатним до проведення пострілів вищезазначеними патронами.

Вказані дії ОСОБА_12 суд кваліфікував за ч.1 ст.2631 КК України незаконна переробка вогнепальної зброї.
Крім того, у листопаді 2014 року ОСОБА_12 у невстановленому місці за допомогою Інтернет-форуму придбав макет пістолета Макарова № НОМЕР_8 з метою послідуючої його незаконної переробки. У подальшому у вересні 2014 року ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переробив придбаний ним пістолет Макарова шляхом внесення змін у макет масо-габаритний (ММГ) пістолету конструкції Макарова (ПМ) калібру 9 х 18 мм шляхом відновлення муфти ствола з подальшим встановленням в неї нарізного ствола та відновлення затвора. В результаті зазначених змін макет пістолета Макарова набув властивостей вогнепальної зброї та став придатним для проведення пострілів.

Вказані дії ОСОБА_12 суд кваліфікував за ч.2 ст.2631 КК України незаконна переробка вогнепальної зброї, вчинена повторно.
Крім того, 10 грудня 2014 року під час огляду автомобіля ВАЗ-11113 д/н НОМЕР_5 , на якому ОСОБА_12 приїхав до спортивного комплексу Київського національного університету будівництва та архітектури, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Освіти, 3, з метою вбивства ОСОБА_15 , було виявлено вогнепальну зброю та боєприпаси, а саме, макет пістолета Макарова № НОМЕР_8 , який ОСОБА_12 переробив і який є короткоствольною вогнепальною зброєю нарізним самозарядним пістолетом калібру 9 х 18 мм, придатним для проведення пострілів, а також сім предметів, споряджених саморобним способом з використанням частин пістолетних патронів калібру 9 х 18 мм, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї пістолетними патронами калібру 9 х 18 мм, і є придатними до стрільби.

23 жовтня 2014 року з метою незаконного зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів ОСОБА_12 орендував гараж № НОМЕР_9 у гаражно-будівельному кооперативі Кіровець, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Наумова, 2, в якому 11 грудня 2014 року також було виявлено вогнепальну зброю та боєприпаси, а саме, револьвер Р-2 № НОМЕР_4 , який ОСОБА_12 переробив і який є короткоствольною вогнепальною зброєю і придатний для проведення пострілів спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання калібру 5,6 мм, 70 спортивно-мисливських патронів кільцевого запалювання калібру 5,6 мм промислового способу виробництва, які є боєприпасами до мисливської нарізної вогнепальної зброї, 7 пістолетних патронів калібру 9 х 18 мм, що виготовлені шляхом переспорядження саморобним способом стріляних частин патронів калібру 9 х 18 мм, які є боєприпасами до вогнепальної зброї, що придатні до стрільби.

Вказані дії ОСОБА_21 суд кваліфікував за ч.1 ст.263 КК України носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_12 є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

У вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільних позовів потерпілих, стягнувши на їх користь матеріальну шкоду, яка складається з вартості майна, яким незаконно заволодів обвинувачений, та витрат на поховання, а також моральну шкоду, розмір якої відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості.

Що стосується доводів захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, об`єктами суспільно небезпечного посягання яких є життя людини та приватна власність, спосіб, системність їх вчинення, зокрема, умисне позбавлення життя двох осіб та подвійний замах на життя третього потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного. Тому висновки суду про призначення ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі з огляду на неможливість застосування до нього позбавлення волі на певний строк є обґрунтованими.

Як правильно зазначено у вироку, ОСОБА_12 у вчиненому не розкаявся, і доводи в апеляційній скарзі цього не спростовують.

За змістом ст.66 КК України щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Даних про таке відношення ОСОБА_12 до вчинених діянь та їх наслідків справа не містить, адже будь-яких притаманних людині проявів співчуття, жалю до потерпілих осіб він не виявив. Колегія суддів зважає на особливо цинічне ставлення обвинуваченого до життя людини, нехтування ним цією найвищою цінністю, яке ним було проявлено як під час вчинених злочинів, так і в судовому засіданні.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 не працював і не займався суспільно корисною працею. З обставин вчинення кримінальних правопорушень випливає, що вони були заздалегідь сплановані, про що свідчить придбання ним зброї, яка в подальшому була перероблена на вогнепальну, та боєприпасів, вибір потенційних потерпілих шляхом моніторингу оголошень в мережі Інтернет, попередні зустрічі з ними з метою огляду транспортних засобів, вчинення низки дій з метою приховати вчинення злочинів, тощо. Наведене свідчить про особливу соціальну небезпечність його особи. Злочинна діяльність обвинуваченого була припинена і зібрані відповідні докази лише завдяки втручанню працівників правоохоронних органів, а не активному сприянню ОСОБА_12 розкриттю злочинів.

Також колегія суддів звертає увагу на тяжкість наслідків, які є невиправними, думку потерпілих, які категорично наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, саме покарання у виді довічного позбавлення волі буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає у виправленні обвинуваченого та попередженні вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

А тому підстави для пом`якшення ОСОБА_12 покарання, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3